195 



jsou až na zpodní část prstu liusló opfřeiiy, a prsty samy ozbrojeny ostrými, tmavo-* 

 liní-dýiiii drápy, jimiž výr svou koiisl uelivacuju, prolýká a usmrcuje. 



Jako každý lupič a zákeruik, tak i výr miluje ticiiá, osamSIá místa, a štítí se 

 svélla denního ; protož také sídli vzdálen od obydlí lidských, v temných horských le- 

 sích, v nepi^istupných skalinách, a ncjraději v slarých zpustošilých hradech a zříceni- 

 nách. Zde trvá skrze celý den; dílem aby si po nočním výlelu odpočinul, dílem aby 

 se před ostatním ptactvem, spravedlivým hněvem naň soptícím a dorážejícím, ukryl. 

 Úhlavní jeho nepřátelé jsou vrány, které jej častokráte i v jeho úkrytu vypátrají a ne- 

 zbedným svým pokřikováním okolojdoucímu myslivci vyzrazují, Nebyl-li však výr ze 

 svého brlohu vyplašen, potrvá tam od milého rána až do večera. 



Když však poslední červánky na západním nebi zmizely, když první hvězdy na 

 nebes blankytu třpytiti se počínají, když vše po vůkolí jako umrtveno v klidném spánku 

 spočívá, a toliko liška a jezevec, zůstavivše své skrýše, noční své rejdy provozují, 

 opouští výr polohrbatĎ své stanovišlě, protahuje své dlouhým stáním zdřevěnělé údy, 

 poopravuje svůj zmačkaný kožich, a vyskočiv si na zvýšené místo, odkud lze celou 

 krajinu přehlédnouti, rozhlíží se bystrým zrakem, zdali mu nějaké nebezpečenství ne- 

 hrozí, a když se s celou jistotou o své bezpečnosti přesvědčí, vztýčí své tělo, rozkřídlí 

 své mohutné perutě a zdvihá se velmi tiše a zvolna do povětří. 



Let svůj řídí nejprve k onomu místu svého hájenství, kde se domnívá, že by 

 nejspíše něco k upokojení svého hladového žaludku ulovil a po celodenním postu 

 se zotavil. 



Tu lapne bzučícího brouka, s nímž se byl náhodou v povětří potkal, aneb pro- 

 hání v zaroseno trávě dlouhonohé žáby ; v hnízdech veverčích drží přísnou prohlídku, 

 anebo přepadá v temném houští ukrytého pěvce. Jindy zase zaletá do mýtin a v me- 

 chovitých močálech pátrá po dlouhozobých slukách. 



Vše, cokoliv bystrým zrakem svým vyslídí, také s hrubým násilím přepadá a vra- 

 žedlně usmrcuje. Tetřev, letřívek, bažant a jeřábek bývají nezřídka jeho kořistí; ba 

 ani plachý zajíc a mladá srnčata nebývají nočního času jista, by na nich tento lupič 

 silu svých drápů a ostrost zobáku nezkusil. Jestli se mu lesní zvěřina znechutila, anebo 

 když valná část opeřených poutníků při nastávajícím podzimku do teplejších krajin od- 

 táhla a tudy mu les dostatečné výživy neb lahůdky poskytovali nemůže, zalítne do sou- 

 sedních polí, by i tam svou krvavou vládu zavedl a pokojnou domácnost tamních bez- 

 branných obyvatelů hrubým násilím přerušil. Tu spočívá hejno koroptví, bezstarostně 

 v klidném spánku ponořené : ač těsně k zemi přitlačeny a v hroudovité ornici scho- 

 vány, nejsou předce dosti ukryty před bystrým zrakem toho nočního dravce, který je 

 již zočil a nyní v dalekých kruzích obletuje. Již se mezi ně uvrhl, dříve než se ubo- 

 žátka ze spaní proberou a na uprchnutí pomysliti mohou, octne se některá z nich 

 v ostrých drápech surového lupiče; ostatní teprv úpěnlivým křikem a marným třepáním 

 křidel nešťastné soudružky ze spaní vyděšeny rozprchnou se v různém rozplachu na 

 všechny strany. 



Když se byl výr dlouhým přeletováním polí unavil, zasedne si také jako káně 

 na mezník neb nahromaděnou krtinu k čekání. Nic zlého netušíc vyskočí si tu hladová 

 myška zo své podzemní skrýše do pšeničného strniště, a nevšímajíc sobě noční obludy, 

 která na sousedním mezníku číhá a toliko jiskřícím se zrakem každé její hnutí pozo- 

 ruje, hoduje pokojně na pozůstalých zrnkách. Nenadále zaslechne lehké zachvěni křídel. 



13*^ 



