197 



několikrát opakoval a náležitě se přesvědčil, že se již sami uživiti mohou a tedy cizí 

 péíe potřebí nemají, zanechá je osudu jejich a více se o ně nestará. 



S láskou otcovskou hyne i láska manželská , tak že posléz ani svou samici na 

 blízku noirpí a ze svého stanoviště násilně vyobcuje. Pak žije v pustém samotářstvi až 

 do příštího jara. 



Člověku jest výr znám co škíidce a násilník, a mnozí se diví i štítí příšerné jeho 

 postavy, proCcž se s ním také příliš vlídně nenakládá. Myslivci vysazena jest na jeho 

 hlavu jistá cena, protož jej trestá co zločince prachem a olovem, kdekoliv jej ve svém 

 hájenství napadá, nebo když se mu poštěstilo, jej živého do želez neb jiného líčidla la- 

 piti, odsuzuje ho k svému prospěchu k doživotnému vězení. 



I ptactvo jej nenávidí. Zvláště dravci a vrány jsou jeho úhlavní nepřátelé. Kde- 

 koliv se za dne objeví, obletují ho zprvu jednotlivě a divým pokřikem vábí celá hejna 

 svých soudruhů, kteří jej škádlí a všude pronásledují, kamkoliv se vrhne. Jakkoliv je 

 výr velmi hněvivý, nelze mu v takovémto stavu na potrestání svých pronásledovníků 

 ani pomyslili, nebot ví dobře, že jest příliš nemotorný, by některého z nich v letu do- 

 stihl, a že by se mu po nezdařeném záměru jen všeobecného smíchu dostalo , protož 

 mu nezbývá v denní době nic jiného, než ukrýti se a pokojně se chovati. Za všecky 

 tyto mu činěné nátisky mstí se výr času nočního, a ještě nebezpečnějším stává se 

 ptactvu v rukou lidských, když jej člověk k honbě co lákadla při výrovně používá. — 



S nedostižné výšky uzří v povětří se vznášející jestřáb neb sokol u výrovny 

 připoutaného výra. Rychlým letem spěchá k lomu místu. Pořád v nižším a nižším kruhu 

 jej obletuje, až posléze s pronikavým křikem se naň uvrhne. Náběh takový bývá však 

 marný, neb opatrný výr zná již jeho nepřátelské smýšlení a připraven jest k tuhému 

 odporu. Ovšem se dříve snažil mu ujíti a uprchnutím se zachrániti, když však se pře- 

 svědčí, že jest připoután a že pevné řetízky zlomit se nedají, uvrhne se zády na zem, 

 a opíraje se o pevnou půdu odráží ostrými drápy a silným zobákem každé násilí. Však 

 rozsápaný soupeř neustává od svého předsevzetí, ačkoliv byl první jeho záměr zmařen. 

 Poznovu zdvihá se do výšky a opakuje ještě několikrát útok, však nadarmo ; a teprv 

 když ouplné přesvědčenosli nabyl, že odpůrci ničím uškoditi nemůže a že jest tento 

 mnohem silnější, zasedne na sousední strom, by se po prudkém letu zotavil a rozpěně- 

 nou svou krev poněkud ochladil. 



Nebývá mu však tohoto pohodlí dlouho dopřáno, neb v blízké záloze ukrytý 

 střelec sledoval svým okem každé jeho hnutí a čekal toliko na toto příhodné okamžení. 

 Pevnou rukou tiskne nyní pušku s napnutým kohoutkem přihotovenou v líc, spustí, rána 

 zahučí, divoce zachrastí drobné olovo ve větvích stromových, a uchvácený škůdce klesá 

 s padajícími ratolestmi na zem. Pružné jeho křídlo svírá smrtelná křeč, a s odtékající 

 krvi hasne v něm poslední jiskra života. 



Tak se stává i uvězněný výr ptactvu nebezpečným, i pouty obtížen přivádí ve 

 zkázu a záhubu své příbuzné spoluopeřence. 



