199 



spálené dítě bojí se olině. Zkusilo vlastnosti jeho ze vzdáli i z blízka, ktcréžfo s jeho 

 bytností neodlučně v jednu představu spojuje. Dalším pokraíováním zkušenosti po- 

 znává zase věci svítící a lesknoucí se, ale nepálící, a naopak pálící věci bez světla; 

 lim se stane, že zpozorovavši věe svítící zůstane v rozpaku, zdali ji za hmotu palčivou 

 anebo studenou pokládali má. Tím se jako osvobodí, odlrhno od předmětu představa té 

 vlastnosti, a vznáší se na umu. Jmenujeme ji tenkrát odtaženou nebo abstraktní před- 

 stavu, a uchováme ji v paměti k dalším službám, když se jedná o tvoření pojmů 

 a představ povšechných, nebo o rozličné nýkony myšleni a rozjímání. Rozbor smy- 

 slných názorů nebo představ srosUtých, jenž se z počátku zkušeností vyvinuje, stane 

 se později činem umělým, samovolným, a jest první krok, jímž se blížíme ku poznání 

 vědeckému. Ne jakoby tím již věda sama počínala, dalekáf ještě dráha k ní. Celý 

 ohrom povšechných pojmů, abstraktních představ tvoří člověk a národ bez přestání 

 tvořením a přetvařováním své mluvy živoucí. Každé jednotlivé slovo jest jako zhmot- 

 něni a upevnění činnosti onoho rozboru. Představy sroslité rozkládají se v ponětí 

 a slova jim odpovídající, a vedon mimo svět předmětný, v jazyku národním a litera- 

 tuře jako živoslroj samostatný duchovní. Jazyk, mluva pak se stane vlastním nástro- 

 jem myšlení soukromného, ano i společenského myšlení i jednání celých slátů a ná- 

 rodů. Jazyky národů, podání dejěpravné, obyčeje, mravy, písemnictvo, nauky praktické, 

 řemeslnické, umělecké stanou se pak podkladem vyššího vyvinování vědeckého, které, 

 vycházejíc z oboru smyslného, pozemského, končí v říši duchovní, čisté myslové. 

 Jest to dlouhá dráha a široká, a na ní též leží všechny ncmotory, poblouzení, před- 

 sudky a pověry ducha lidského , které však nesledují vědy do výšin jejich , zůsta- 

 nouce v nížinách světa smyslného. 



Máme tu ledy tré k přísnějšímu rozvážení, abychom pochopili proměny sprostého 

 názoru v samé ponětí vědecké. Prostředkující oučinnosti jsou tu : zkušenost zevnější 

 smyslná, rozbor, příbor a nový sbor představ odtažených, což vlastně myšlením jest, 

 konečně pak zbudování a sestrojení předůsledné všech pojmů v jednu soustavu myslní, 

 pravou, předmětenstvu zevrub odpovídající, kteroužto vědou nazýváme. Každý jakýkoliv 

 názor a jednotlivé ponětí, má-li míti ráz vědecký, jen v jednotě s veškerou soustavou 

 pojímány buďte. Co o samotě poznáno, jest nevědecky poznáno, měj ono jakoukoliv 

 cenu praktickou nebo theoretickou. Považujeme předně v několika příkladech sprosté 

 sroslité představy. Každé dítě, každý sproslák ví, co jest sklo, zná jeho průzračnost, 

 jeho lesk, líži, tvrdost, lomnost, ano zná mnoho nádob a nářadí ze skla robených, 

 sklenice, láhve, roury, tabule okenní a j. Ony vlastnosti a formy představují se smy- 

 slům pojednou, i vždy lim samým spůsobem, dokud zkušebným pohybem meze prvotního 

 názoru rozšířiti se nesnažíme. V té obmezenosti se stává, že ptajíce se sprostáka na 

 vyměření, dennici nějaké představy nebo věci, dostáváme za odpověď, že ku př. sklo 

 jest sklo, nebo lípa že lípa, kuře že kuře, samé totožné věty, an představa ve svém 

 původním nazývání sama ze sebe nevychází, sama jen sobě a věci rovna jest. Jak 

 mile obmysl okolo představy prvotní se pohybovati počíná, vlastnosti předmětu se roz- 

 bírají a s jinými porovnávají, ničí anebo proměňuji, což zkušeností se stává, tu již vy- 

 měřeni představy stane se obšírnějším i meze prvotní přesahuje. Tak n. př. o skle 

 může se říci, že jest kámen, nebof má mnoho vlastností s kamením společných. Po- 

 kroči-li zkušenost ještě dále, a poziiá-li se, že sklo povstává ze spojení křemene co 

 kyšu, a drasla co žiroviny, lučebně smíšených, prostředkem vysokého tepla tekutýcb. 



