204 



prostonárodního názoru až do jejich sídla vědeckého : povede nás se všech stran cesta 

 do těchto říší oustřední vědoucnosti , kdež se všechny v jeden celek stýkají, nabý- 

 vajíce teprv tím povahy právě vědecké. Takové pak počínání si íiovéka myslivého, 

 není pouhou hračkou chvil prázdných, nýbrž budiž povinností po celý život každého, 

 kdo rozumem od Boha nadán rozumným jeho tvorem býti, obrazem rozumu svrcho- 

 vaného slouti žádá. 



Kopytnatí ssavci. 

 Sepsal Emanuel Purkyně. 

 (Dokončení.) 



PH chytání slonů ještě jiné zajímavé strany toho zvířete se jeví. Divocí slonové 

 dávají se ukrotiti jen od sloníi již krotkých, zvláště od samic, při tom zuřivě pořade 

 okolo sebe máchají chobotem a zuby hrozí. Uteklí slonové, kteří podruhé se stádem, 

 ku kterému se přidružili, byli chyceni, hned když do ohrady je vezenou, od ostatních 

 se odlučují a tiše se chovají, jakoby se za své divoké spoludruhy před člověkem 

 styděli, a třeba jen známým lidem dopouštěli se přibližovati, ostatní chobotem odstrašu- 

 jíce, děje se toto vždy předce mírnějším spůsobem. čím se slon ku koni podobá, to 

 jest jeho udatnost, která u obou zvířat zvláštního uznání zasluhuje, proto že od přírody 

 jsou velmi lekavá, nemajíce surové odvahy šelem. Slon jest udatným jen v službě člo- 

 věka. V lese bojí se tygra, i hned uliká, slyší-li ho zdaleka řváti. Při honbě na 

 tygry používá svého velmi dobrého čichu k vyhledání oněch šelem i hbitě je pronásle- 

 duje, ano i dříve než myslivci na ně stříleti mohou, chobotem je uchvacuje. Vit on 

 dobře, že kdyby tygr naň vyskočil, lidé na jeho zádech sedící ranami by ho přivítali. 

 Také ve válce ho Indové potřebují, a jakkoliv jinde ho každý šumot plaší, nestraší ho 

 v bitvě hřmot děl. Po bitvě si nechá koule vytáhnouti, rány zavázali a vypáliti, aniž 

 ho potřebí k tomu konci připoutati nebo držeti jako lidské pacienty ; víf on dobře, že 

 člověk mu zbytečných bolestí nedělá, a jen tiše stená. Co přede vším o jeho vyšším 

 duchu svědčí, jest, že slon celé přírody si všímá více nežli které koliv jiné zvíře, 

 a k svému prospěchu jí používá. Slon trhá si kvílí u cesty a voní k němu. Sedí-li 

 na něm hejno much, tedy utrhne sobě dlouhý rákos, kterým je odhání. Více nežli 

 ostatní zvířata zná on posuzovali možné oučinky třebas nejmenších věcí. Proto n. p. 

 bojí se myší neb jiných zvířat více nežli tygrů, nebot obává se, aby mu do chobotu 

 nevlezla, kde by se jich uchrániti nemohl. Proto též při spaní chobot nohou stlačuje. 

 Raději přeplovává řeky, než aby na most vstoupil, proto že dobře znaje tíži svého těla 

 obává se, aby prkna neprošlápnul. Ačkoliv mnohé z příkladů, které se o rozumnosti 

 slona vypravují, k divům se podobají, předce rovněž opatrně se musí zacházeti při za- 

 vrhování jako při přijímáni oněch povídek. Kdo jen v menažerii slona viděl a pozo- 

 roval citlivost jeho smyslů, jak ustavičně chobotem vítr bere, jak pozorně uši na vše 

 strany pohybuje, jak krotce k vůdci se má, kterého by jedním machem rozdrtiti mohl, 

 a zvláště jak rozumným, pozorným pohledem vše obzírá, ten jistě ještě i podivnějším 

 kouskům věřili bude. Všecky kunšty slona : odkorkování lahvic, přijímání potravy, 

 i když tiše stojí, nesou na sobě ráz docela nepodobný k chování se jiných zvířat. Všude 

 jest viděti, že slon přemýšlí, a že věci, kterým se jiná zvířata dressurou naučí, z do- 

 brého pojímání oučelu rád a bez obtíže koná. — Ze všeho toho, jakož i z toho, že 



