205 



divocí slonové vo spolcínosli žijí, Izcj soudili, žo vymřelí slonové v našich zemicli, ku 

 klerým led přikročíme, docela jiný život vedli, nežli zbytkové toho rodu v Indii, 

 kteří z většího dílu upadli v služebnost člověku. Oni tenkráte byli jediná zvířata, která 

 mezi sebou před šelmami se chráníce v neporušeném pokoji v lesích žili, i v podobné 

 míře jako teď člověk činí, podle víile své jinou zvěř zahnali a krajiny, které jim po- 

 travu poskytovali, opanovati mohli. Nejbližší k indickému slonu z oněch vymřelých 

 rodů jest pravěký slon (Elephas primigenius), u Rusů mamut nazvaný. Jeho postava 

 liší se od indického hlavně tlustšími kostmi při stejné velikosti, při tom byla hlava poměrně 

 menší. Hustá srsf, na hřbetě v hustou hřívu prodloužená, pokrývala celé tělo, záležejíc 

 v chlupech asi deset palců dlouhých a k žíním podobných. Pod ní byla hustá vlna 

 hnědé barvy jako chlupy. Lebka se pozná hned z ještě větší výšky i z délky raeziče- 

 listní kosti, která e čtvrtý díl převyšuje tuto kost u indického slona, z čehož vysvitá, 

 že ještě silnější chobot nosil. Stoličky skládají se zdvojnásob' tak velikého počtu příč- 

 ních stužek (u vyrostlého 28, viz obr. 2.). Tesáky vykopávané bývají delší nežli u živých 

 slonů, ze kterých zase afrikánský má větší nežli indický. Tesáky mamuta neb pravě- 

 kého slona nacházejí se u velikém množství a velmi dobře zachovalé v Sibiři, kde zvláště 

 dříve pod jménem rybích kostí předmětem obchodu byli. V oné zmrzlé půdě sibiřské 

 také se našla celá zvířata toho vymřelého rodu, a podle nich se ví, jakou podobu 

 a jakou barvu i srst oni slonové měli. V teplejších zemích, jako u nás, kde též zhusta 

 lilo slonové žili, jen kosti se nacházejí, které jako i zuby někdy velmi zvětralé bý- 

 vají, tak že se rozpadávají, a( ničeho nedim o lom, že nikdy ani nejmenšího kusu kůže 

 neb masa na nich se nezachovalo. 



Zbývá nám ještě bhžší zprávu podali o nalezení celých mamutíi. Zvířata ta byla 

 v celé jižní a severní Sibiři, taktéž v Mongolsku a severní čině velmi obecná, a kosti 

 jejich tak často se nacházejí, že nejenom všem obyvatelům jsou dobře známy, nýbrž 

 i povést mezi těmito koluje, že pocházejí od zvířete, které posud ještě žije, V čínských 

 přírodopisech se zvíře ono uvádí pod jménem Fiu-šu. Jest prý zvýší velikého býka 

 a jako krtek pod zemí žije ; ostatně má prý myší podobu. Jak mile uvidí světlo, musí 

 umříti. Snadno poznati, že hájka ta povstala z té okolnosti, že mamutí kosti pod 

 zemí se nacházejí. V nejsevernějších částech Sibiře ale i nad zemí v ledě zmrzlých 

 řek ona zvířata se nalézají, což zavdalo příčinu k mnohým domněnkám. Někteří pra- 

 vili, že slonové v oněch krajinách žíti nemohli, a že přívalem vod mrtvoly jejich z jižních 

 krajin na sever se dostaly. Jiní myslili, že v oněch krajinách žili a proto i hustší srst 

 měli nežli slonové jižních krajin, že ale převrácením osy zemské teprva v oněch kra- 

 jinách krutá zima nastala a slony usmrtila, kteří hned na to zmrzli, nebof kdyby hned 

 po smrti nebyli zmrzli, byli by museli shníti. Možná, že v obojím mínění něco pravdy 

 jest. Že slonové v severních krajinách žili, dokázalo se mimo srst i tím, že v stoličkách 

 jejich semena sosen a borovic se našla, stromů to jen v chladnějších krajinách rostou- 

 cích. Na samém severu Sibiře ale, kde se ještě mamutové našli, již rostlin není, ani 

 snad nebylo, pročež se zdá, že potopou slonové asi z prostřední Sibiře (nikoliv ale 

 z Indie, před kterou vysoké hory leží) do severní Sibiře byli zaneseni. Roku 1799 

 pozoroval jeden rybář tungusský v Ledovém moři blíž oustí Leny velikou neforemnou 

 tmavou spoustu ledem potáhnutou, kterou nelze bylo poznati. Rok nato, když zase 

 ono místo navštívil, již tolik ledu od oné spousty bylo roztaveno, že v ní poznati mohl 

 zvíře ohromné. Třetí léto již strměl z Jedné strany onoho balvanu veliký tesák. 



