206 



Na lo leprv roku 1804 zase rybář na lo místo přišel, i nasel zvíře ledu sprostěné na 

 písku ležící. Tungus mu vylámal tesáky a prodal je do Jakulska za padesát rublů. 

 Rušlí lovci vyhotovili obraz obrovské mrtvoly, kterou roku 1806 cestující Adams, 

 professor Moskevský, a brabé Gofovkin, vyslanec ruský v Čínř, viděli. Zvíře bylo ve- 

 lice poroucháno, pvolo že Jakulové z okolí svoje psy jeho masem bylí krmili. I bílí 

 medvědové a lišky mnoho byli seíralí. Predce ještě byla kostra celá až na jednu zadní 

 nobu, bylaf i kopyta ješlě na nohou, též bylo viděti veliké šlachy od hlavy k trnům 

 zadních obratlů se pnoucí, a všude roztroušeny byly chlupy, kusy kůže a vlna. Též 

 jedno ucho bylo ješlě zachováno. Mělo podobu slonového ucha, jen že bylo pokryto 

 dlouhými žíněmi, íímž se podobalo k uším psů křepelářův. Adams všecko sebral, i tesáky 

 ještě v Jakulsku koupil, což všecko do Petrohradu poslal. Cár poslal Adamsovi 8000 

 rublů, i dal kosliu mamutí v akademii Petrohradské postavili. Tilesius doslal 1805 od 

 nějakého Patapova žíně mamutové, jež tento byl vyrval z trupu nalezeného u břehu 

 Ledového moře. Také roku 1835 se našlo v Sibiři celé zvíře, o němž však bližší 

 zprávy nemám. Ostatně se nacházejí kosti mamutí v celé Evropě, v severní Americe, 

 v Brasilii, v Africe, ba i v Novém Hollandu. V Českém Museu lze viděti zpodní čelisf, 

 stehenní kost a lesák, v Čechách u Prahy nalezené. V Indii nachází se mnoho rozdílných 

 rodů vymřelých slonů, kteří ale k nynějším poněkud jsou podobni. Stoličky jejich mají 

 vesměs tu samu skladbu jako u indického, jen podoba lebky bývá velmi rozdílná 

 u jednotlivých druhů, tak že i choboty velmi rozličné délky a tloušfky býti musely. 



Přikročíme nyní k mastodontům, chobotovitým lo mnohokopytiiíkům, kteří již 

 živých soukmenovců na zemi nemají. Hlavně se liší od slonů stoličkami svými (obr. 3.), 

 které nahoře nejsou sloučeny kostěnou látkou, a tedy jen emailem pokryté vyvýšenosti, 

 k bradavicím podobné, mimo to i v menším počtu ukazují. Tesáky měli v hořejší 

 i v zpodní čelisti. Kosti u mastodontů jsou vůbec mnohem hrubší než u slonů, hlava 

 nižší, pročež snad slabší a kratší chobot měli. Nejznámější z oněch zvířat jest Ma- 

 stodon giganleum, obrovský mastodon (Ohio-Thier). Zvíře to obývalo v močálovitých 

 rovinách a na břehách jezer v severní Americe za časů předpotopních, a Casio i je- 

 dnotlivé kosii i celé kostry na rozličných místech oněch zemí se našly. Vyrostlý ma- 

 stodon musel podle kostry dosahovati velikosti indického slona, jen že oudy jeho byly 

 tlustší a silnější. I o těchto zvířatech koluje pověst mezi Indiány severní Ameriky, 

 že až posud žijí, ale bezpochyby jen podle nalezených kostí postavu zvířete si před- 

 stavili a vymyslili si bajku, že za dávných časů tyto obrovské svině, jak se nazývají, 

 všude se nacházely a lidi hubily, až je veliký duch zničil, by člověčenstvo se zmáhati 

 mohlo. Také z novějších časů máme zprávy o Indiánech, kteří prý mastodon živý v je- 

 dnom ze severních jezer viděli i též prý po něm stříleli, leč bez oučinku. Jiný Indián 

 viděl lakové ohromné zvíře na honbě a padl do mdlob, tak že nemohl zprávu dáti, kam 

 se podělo. Popsání, jakáž Indiánové o těchto zvířatech dávají, jsou tak neurCitá a poe- 

 tická Onluvíf jen o hřmícím hlasu, o zraku jako blesk, o těle jako ohromná skála), že 

 se ani říci nemůže, je-li ono veliké zvíře v severních jezerech mastodon čili nic, ne- 

 jsou-li i tyto pověsti pouhé bajky. V Českém Museu jsou sádrové odlitky mastodon- 

 tových zubů. Sloličky (viz obr. 3.) mastodontů také tím se liší od slonových, že vždy 

 současně tři neb pět v čelisti stojí, kdežto slon má jenom jednu, vždy se obnovující. 

 Mladý mastodon má tři mléční stoličky v každé čelisti s třemi, pěti a sedmi brada- 

 vicemi. Starý má člyry neb pět stoliček s pěti, sedmi, devíti, až i jedenácti brada- 



