Hem přesUce, 9 hořejší kraj první, ještě nevyyijiutou listovou pochvou. Semeno kužele, 

 bod zrůstu, prodlužuje se neustále a vytvoří druhý článek, taktéž druhou pochvou ověn- 

 čený. Pod první pochvou vyroste pak první pohoční kořen (III. C.), prorazí buněčné tkanivo 

 prvního klíčku a vnikne do země ; mladá lodyha ale vypne se vzhůru. První klíček, ja- 

 kožto již nepotřebný, zahyne, a přeslice živí se led svým vlastním ústrojím. Druhý 

 klíček oisahuje nyní osu dvojílánkovou, několika cévními svazky prostouplou, které i do 

 pobočních kořenů vnikají. První tato osa přestane brzo růsti, ale pod první pochvou 

 její povstane ze vnitřní buňky tkaniva pupen, špičatý to kužel buněčný, člverochlopenní 

 pochvou obejmutý. Tento pupen jest počátek druhé osy, která se pod zemí novými 

 články prodlužuje; cévní svazky táhnou se z první osy do ní. Druhá osa vyhání od 

 pochev kořínky do země , a brzo jest mnohem silnější nežli první, z nižto povstala. 

 Však ani tato osa nevyzdvihne se ještě na zem, nýbrž vyhání, jako první, poboční třetí 

 osu, opět silnější, a ta tímtéž spůsobem čtvrtou atd., až teprva z poslední osy lodyhy 

 povstanou, které se nad zem vyzdvihnouti a výtrusy vytvořovati mají (4.). Počet těchto po- 

 bočních, lak nazvaných sesilujících os jest rozličný. Pod každou pophvou, kde se nflvá 

 poboční osa vyhání, povstane věnec kořínků. Cejá TQsilina precjstavuje nyní soustavu 

 osní, pod zemí rozvětvenou. Poslední a nejsilnější osa vytvořuje dvoje pupeny, z je- 

 dněch vyvinou se větve pod z,en)í se plazící, z tlruhých ale lodyhy vzhůru se pnoucí, 

 oučinkem světla zelenou korou a zejenývii pochvami opatřené a na posledním člái^ku 

 plodonosné ústroje vyvinující. Tylo lodyhy jsou ale opět dvojího spůsobu ; jedny zů- 

 stanou jednoduché, dužnaté, bledší, a nesou plodní šj^ku, drulié, jsouce tužší a zele- 

 nější, vyhánějí u pochev vřetenjlé kolínkovité větve a zůstávají jalové. Zvláště u les- 

 ního druhu přeslice, která někdy několik střevíců výšky dosahuje , viděti jest kr^isně 

 vytvořených takových vřeten. 



Lodyhy nadzemní trvají ale jenom od jara až do zimy, ijaěež odpuarpíi. Však již 

 z jara vyvine se dole u lodyhy pupen, kttrý sice dále neroste a takřka spícím pupe- 

 nem zůstává ; ale po vyhynuli nadzemní lodyhy, někdy také až po zimě, začne tento 

 podzemní výsiřelek růsti a plazí se pod zemí dále, nabývaje zponenáhlým pochodem 

 někdy délky 20 slřevíců a tlouštky '/^ palce. Tylo podzemj^í výběžky jsou pro roz- 

 množení preslic skoro důležitější nežli výlrusy ; jimi rozšiřuje se jediná přeslice často 

 po rozsáhlých prostorách, an každý podzemní výběžek v příštím rpce jistý ppčet i)fi4- 

 zemních lodyh vyhání. Nezřídka mohou se podzemní osy přeslice, u břehu vody sto- 

 jící, pronásledovali daleka až na odlehlé pole. Z toho vysvitá, jak se nesnadno pře- 

 slice, v polích rozbujnělá, vypleraeniti dá. Vytrhaní jednotlivých nadzemních prutů 

 mnoho nepomůže, a vyplemenění výběžků podzemních jest též nesnadné, poněvadž příliš 

 hluboko leží. Také proměnám půdy vzdorují přeslice silně, a často spatřují se na 

 polích druhy, které jinak jenom v močálech rostou; přítomnost jejich poukazuje tedy 

 ita bývalý stav těch míst, kde nyní pole přeslicí zarostlá jsou. 



Jak již podotknulo bylo, vytvořuji některé nadzemní lodyhy též plody. Když 

 lodyha totiž jisté délky dosáhne, vytvoří se poslední článek v homolovilou část, na 

 níž blízko za sebou buněčné věnce se objeví (3.), jakožto počátky nových pochev. 

 Místo listových pochev vyvinou se ale na těchto věncích plody (5.). Z každého věnce 

 vystoupí totiž rada kulatých pahček, dole nejdříve, nahoře později. Paličky tyto rostou 

 a jsou konečně úzce vedle sebe slésnány, lak že špičatý, hnědý kužel vytvořují. Na 

 zevnitřku jsou tyto paličky ploské, dole bUž slopky obdrží ale brzo 5—6 bradaviček 



