215 



vělve loslou jenom na oslré liraně, a celá rostlina vypadá, jakoby byla mezi dvěma 

 plochami stlačena. Domácí u nás plavuně (Lycopodium) nemají těchto zvláštností. 



Také vnitrní budova lodyhy jest u rozličných rod& rozlióná. Hlíznatý kmen šíd- 

 latky jest sti^edním cévním svazkem prostoupen, ten pak pochvou búlní (Cambiumring) 

 obejmnt, jíž se od kůry délí. Kůra zdřcvnatí a odlupuje se. Lodyha plavuní obsahuje 

 též, sli-ední cévní svazek, ze spirálních a schodnatých cev složený a bělní pochvou 

 obejmutý, kteráž brzo zdřevnatí. Lodyha plavuní nesesiluje se tedy jako u šřdlatek. 

 U všech lodyh jest ale střední svazek vzdušní prostorou obstoupen, a upevfínje je je- 

 nom porůznými buňkami, které ještě z bělní pochvy pocházejí. Vnitřní ústrojí zkame- 

 nělých plavuní (Lepidodendron, Lomatophloyos) skoumal Corda v Praze, a pokud se 

 z jeho velmi zevrubných drobnohledných obrazů souditi může, měly tyto stromy pravý 

 sesilující kruh jako naše sosny, jinak by se také jejich znamenitá tlouštka vysvětliti 

 nedala. Tof jest opět znak, jímž se plavnně k semenmm rostlinám přibližují; nebol 

 n některých tajnosnuboů objevuje se sice stopa sesHnjícího kruhu, len se ale ne- 

 promění nikdy v dřevní vrstvu. 



Vyvinutí plodu plavuního pozorovalo se dosaváde zevrubně jenom na šídlatkách 

 (Isoetes) a rodu Selaginella, a sice od HolTmeislra. Vyvinutí plodu u pravých plavuní 

 (Lycopodium) jest dosaváde neodkryto, a u zkamenělých nemůže se, jak se samo sebou 

 rozumí, skoumali. 



Rod Selaginella můžeme jakožto vzor celého řádu považovati, pročež se obrá- 

 tíme také k vyvinutí jeho plodu. 



U všech druhů tohoto rodu povstává plod jenom na určitých větvích (3.)) kteréž 

 se někdy zvláštními listy vyznamenávají. Na koncích těchto větví tvoří plody klas, který 

 se co obdoba nahromaděniny plodů se společným obalem u mičovek považovati může. 

 Klas povstává tím, že se na konci vělve malé listy nahromaJují, v jejichžto koutkách 

 buněčné hlavičky (3 a) se vytvořují. Nejvnitrnější buňky těchto hlaviček promění se 

 v mateční buňky výtrusu. Až potud jest vyvinutí všech plodů totéž, v dalším vyvinutí 

 objevují se ale rozdíly. V jistém počtu vyvinou se totiž všechny mateční buňky ve 

 výtrusy, tak že kulatý plod jimi docela jest naplněn (4). Při jiných (5.) se jich vyvine 

 zpočátku sice také mnoho, ale jenom čtyry uzrají. Tyto čtyry rostou rychle a stanou 

 se poměrně velmi veliké, tak že samy celý plod vyplňují a ostatní nevyvinuté zadusí. 

 Máme tedy u rodu Selaginella opět dvojí plody jako u mičovek, jedny s četným malým 

 výtrusem, druhé se čtyřmi velikými výtrusy. Jako u mičovek tvoří se také zde 

 v malých výtrusech (L B) semenní vlákna beze všeho klíčeni, kdežto veliké výtrusy 

 ještě v plodu samém uzavřené zeleným tkanivcm se naplňují (IL). Toto tkanivo jest 

 první klíček (pohlavní rostlina) Selaginelly , kterýž zde tak málo vyvinut jest, jako 

 u mičovek, s tím však rozdílem, že u těchto teprva po vypadnutí se klíčí, u SelagineH 

 ale již v plodní rostlině. Ostatně vypadnou výtrusy (L A.) brzo po zniknulí prvního klička 

 z plodu a zároveň s nimi také samčí výtrusy, v nichž se semenní vlákna (1.) vytvořila. 

 První kliček u vnitř velikých výtrusů roztrhne obal výtrusní, a tam, kde vyrazí, povsta- 

 nou samicí ústroje (2), složené jako n ostatních lajnosnubců z trubice, na jejímž dně 

 klíční buňka leží. Ted puknou malé výtrusy také a vypustí svá semenní vlákna (1.), 

 jimiž se samicí ústroje zúrodní. Klíční baňka vyvine se pak dělením biměk v druhý 

 klíček (IIL), který z počátku co kulaté těleso v pohlavní rostlině (v prvním klíčku), 

 ještě výtrusním obalem obejmulé, vězí. Brzo vyhání první lodyhu, která jako a nejdo- 



