227 



vzduchu prázdný, do kterého krev z rány tím lehčeji se hrne. Cit tím u člověka spů- 

 sobený zajisté mnohému z našich čtenářů jest známý, i nemůže se počítali k příjem- 

 ným, a nejlépe snad by se dal porovnati s dotknutím rozhřátého drátu. 



Při ssání spatřujeme, jak ona část těla za hlavou, kde leží požerák, se naplňuje 

 a stahuje, však ještě čas po čase je cílit bodnutí, neb si pijavka potom ránu rozšiřuje 

 Pijavka, která jsouc prázdna byla dosti nepatrná, nesmírně někdy se naplní a obyčejně 

 po V4' 'A ""^b % '•*'*'• odpadne; některá však nechce pni přestati, kdežto jiná se 

 spustí za malou chvilku, četná jsou pozorování o množství krve, které může pijavka 

 vyssáti. Velmi zevrubné se to nikdy určiti nedá, neb tu jsou rozdíly velikosti, stáří, 

 zdraví a chuti. Tolik však dá se říci, že nejobyčejněji vyssaje asi dvakrát tolik co 

 sama váží, ačkoli se i stalo, že některé třikrát až i šestkrát tolik ssály. 



Krev v žaludku pijavčím jen velmi pomalu se proměňuje trávením, ve střevu 

 však tenkém již nalézáme kal, kterýž jen po velmi dlouhém čase odchází. Hlad trpěti, 

 aneb vlastně bez potravy býti mohou náramně dlouho, neb nassálé pijavice dávají se 

 na stranu, a mohou tak ve sklenici pouze v čisté vodě rok, dva i více setrvati, oby- 

 čejně však bývají po několika měsících zase k potřebě. 



O dýchání nemáme velmi podrobné známosti. Ústrojí k tomu sloužící později 

 při pitevném skoumání budeme vykládati, neb jest dosti složité. Ostatně dýchání za- 

 jisté nebude valné, neb pijavice mohou téměř týden pod vývěvou aneb v oleji žíti, 

 a velice pomalu tráví. Též o krevním oběhu něco blíže promluvíme tam, kde o cé- 

 vách samých budeme jednati ; i o něm není mnoho zevrubného známo. V krvi samé 

 nalézá se mnoho barviva, bílku a syrovatiiiy (sérum), při tom nemálo vody. 



Paměti hodná jest citlivost pijavčina, nejmenší pohyb vody zvěstuje jí zvíře neb 

 jiný předmět se blížící, nejmenší dotýkání těla, zvláště hlavy a pysku ji zahání ; tedy 

 to, co perifcrickou citlivostí jmenujeme, velmi jest vyvinuto, tím tupější však je cen- 

 trální. Dle zkoušek opětovaných dokonalé vyjmutí neb částečné zničení míchy břišní 

 životu pijavek konec neučinilo, což se dá vysvětliti tím , že při jednoduchosti zřízení 

 nervového jednotlivé části soustavy mohou neodvisle působiti. 



O čichu jakož i o chuti nedá se mnoho říci, ani rozmanité zkoušky nemohly 

 věc tu náležitě objasniti. O chuti bylo by předce nemístné pochybovati, ačkoli pijavky, 

 které někdy tak jsou choulostivé, že na některém nemocném iieb zvláštní kůži docela 

 ssáti nechtějí, podruhé třebas na houbě v krvi, ano i jiném, k. př. pelyňkovém roztoku 

 omočené, se přissají. O sluchu docela nic není známo, též je těžko o tom úsudek ně- 

 jaký pronésti. Že hmat je velmi outlý a jemný, to můžeme pokaždé pozorovati na 

 pijavkách, zvláště když na suchu se pohybují, a nejvíce zdá se ležeti v prvním kroužku, 

 který tvoří pysk hořejší. 



Oči, ač nesporé, jsou slabé; nezdá se, že by mohly jednotlivé předměty urči- 

 lěji rozeznávati, a nejlépe jest představiti si, že dostávají jen pocit rozdílu světla 

 a tmy, jakož i v skutku před skvělým a šinoucím světlem se pijavky rozutíkají. 



Kůži svou svlíkají, což vidíme též při těch, jež ve sklenicích chováme, kdež na 

 dně nalézáme kusy jemné, bělohnědé, kroužkovité blánky. Zajisté se to u nich ne- 

 děje zřídka, jak někteří myslili dva- neb třikráte do roka, spíše mnohem častťji, totiž 

 vždy jednou za více dní. Nejčetnější, snad též i nejsnadnější zkoušky byly dělány 

 6 pijavkami co do setrváni v jiných hmotách než ve vodě, a tu se našlo, že pod vý- 

 vévou ve vodě třináct, bez voáy ale jen pět dni na živu zůstaly. Vodík a dusík zhu- 



15* 



