237 



taktéž z řas složendni, a pak na jílu a opuce. Celé ložii^tě nalézá se ted na temeně 

 vrchu, kamž v pravěku čedičem bylo vyzdviženo. 



Jiné jest granátové ložiště u Merunic, odkud nejkrásnější a největší české 

 granáty pocházejí. Musíme od toho ložiště dobře rozeznati granátový pisek, u Triblic 

 a Dlažkovic na jižním oupatí Mezihor uložený. U Merunic leží podivná směs rozličného 

 rozdrceného kamení: hadce, pískovce, opuky, granitu, ruly atd., hlinitou a vápnitou 

 látkou v hrubý slepenec spojeného. V tomto kamení vyskytují se porůznu krásné gra- 

 náty, dílem v hadci, dílem v hlinité hmotě zarostlé. Původně byly granáty v hadcových 

 skalinách vtroušeny , kteréž bezpochyby v tomto okolí stály. Divokým převratem při 

 vystoupení čedičových hor, jimiž se všechny zdejší vrstvy rozkotaly, povstala u Merunic 

 v prohlubni směs kamení, kteréž se časem vtékající vodou v slepenec proměnilo. 



K těmto zvláštním ložištěm připojují se ještě opálové vrstvy u Zichova 

 a Kostomlat, sladkovodní vápence u Tuchořic bliž Žatce a u Válče, kteréž krá- 

 snými otisky sladkovodních šneků a ryb se vyznamenávají. Pamětihodný jsou též hořké 

 sliny, z rozdrceného čediče povstalé, z nichž se u Sedlic, Zaječic , Kamenné Vody 

 a Bilan světoznámá hořká voda prýští. 



Největší zajímavost, a s ohledem na dobývání uhlí také největší důležitost, 

 mají ale poměry mezi vrstvami hnědouhelnými a čedičovým kamením Mezihor. Jak 

 již dříve podotknulo, jest horniště hnědého uhlí dvěma mohutnými spoustami čediče pro- 

 raženo, Litoměřickým Mezihorím a Jateckými horami. Hory tyto, již zdaleka znatné 

 svými krásnými kuželi a klikatými hřbety , povstaly vesměs teprva po utvoření hně- 

 dého uhlí, prolomivše .na spůsob sopečných nynějších útvarů kůru zemskou. Hmota ze 

 země vystouplá, snad žhoucí, rozlila se podél rozsedlin a propastí, tvoříc dlouhé 

 hřbety, a kde porůznu zem prorazily, kužele a báně ; jiná pak též ohňorodá látka, zně- 

 lec, prolomila se čedičem samým a nakupila se v nejostřejší a nejvyšší hory : Milešovku, 

 Sedlo, Bezděz atd. Nicméně pozorují se jenom na dvou místech lakové látky i popel, 

 škváry a bublinalá láva jako na dnešních sopkách, totiž na Komorním Vršku u Fran- 

 tiškových Lázní a na Eisenbiihlu u Albenreuthu. Sopečné jícny chybí ale všude. 



Útvar čedičový jest u nás tedy podobný k nynějšímu sopečnému útvaru, ni- 

 koliv ale s ním totožný. 



Kde útvar hnědého uhlí čedičem proražen jest, tam se, jak se samo sebou roz- 

 umí, uložení jeho nejrozmanitěji proměnilo, jednotlivé kusy se vyzdvihly, jiné zase se 

 propadly; horniště se roztrhlo na mnoho menších kusů, jejichž zbytky dílem u prostřed 

 čedičové hmoty se vyskytují. Následkem toho proměňují vrstvy uhelné v lůně Mezihoří 

 svůj směr a úklon rozličně, někdy jsou od sebe na mnoho sáhů roztrženy, někdy se- 

 dlovitě prohnuty nebo zpříma postaveny. Uhlí samo utrpělo na blízku čediče též roz- 

 ličné proměny, bývá rozpukané, živičné smolné látky zbavené a v anthracit proměněné; 

 jily jsou tvrdé, pestré a vůbec patrně horkem zjinačené. 



Ačkoliv se tyto úkazy na nesčíslných místech, zvláště v Litoměřickém Mezihoří, 

 opětují, jeví se předce nejzřetelněji v oudolí, které se od vysoko položené vesnice 

 Proboštova k Velkému Březnu (Gross-Priesen) na pravém břehu Labe dolů táhne. 

 Vrstvy hnědého uhlí, 2 '/a —3 stř. mocné, leží zde v černém jílu, jsouce čedičem v černé 

 lesklé uhlí proměněny. Mohutné couky čediče, Vj— 5° mocné, prorážejí je na rozlič- 

 ných místech a spojují se nad nimi v ohromný čedičový příkrov, od něhož se couky 

 jako kořeny do hlubin země táhnou. Kde se uhlí s čedičem bezprostředné dotýká, jest 



