250 



a nohama pracoval, tak že kainony daluko vyhazoval a udeření psi s kňučením se rozutíkali. 

 Nikdo si netroufal k zvířeti se přiblížili, a když Levaillant mu chtůl poslední ránu dáti, aby 

 muky jeho ukončil, divochové ho prosili aby toho nečinil, by zvěr více krve neztratila. 

 Oni toliž krev nosorožcovu rádi pijí a velikou kouzelnou moc jí připisují. Čekali 

 tedy, až nosorožec skonal , potom mu měchýr vyřízli , vyprázdnili a k ránám přidrželi, 

 až se měchýř, čtyřikráte vetší nežli volský, naplnil. Levaillant praví, že tou krví, kterou 

 nosorožec v boji byl ztratil a jíž vůkol zem byla zbrocena , dvacet měchýi ů by se bylo 

 naplniti mohlo. Zvíře to bylo 1 1 střevíců 6 palců dlouhé , 7 střevíců 5 palců vysoké. 

 Delší roh byl devatenáct palců dlouhý. — Angličan Brnče byl roku 1771 v Abyssinii, 

 kde ho jeden boháč tamčjší na honbu pozval. V Abyssinii jsou zvláště k tomu vycvičení 

 myslivci, kteří velmi obratné svým širokým mečem slonům, nosorožcům a buvolům šlachy 

 u paty prořezuji a jen od masa své kořisti živi jsou. Dva mužové sedí na jednom koni 

 docela nazí, aby v křoví a ve větvích stromů viseli nezůstali ; přední drží uzdu, zadní 

 meč. S těmito myslivci hledal Bruče nosorožce v nejhustším lese. Když byli hodinu 

 hledali, najednou nosorožec z lesa se vyřítil a pres suchou rovinu k jinému houští spěchal- 

 Na cestě ale byl trefen od nejméně Iřidceti kopí černochů. Předce ještě se uteklo 

 zvíře do jedné jeskyně, u jejibožto vchodu kopí odlámalo a tcprva na zem padlo, když 

 ránu do hlavy dostalo. Když myslivci se přiblíiíili, by podle obyčeje nosorožce rozdělili, 

 lento najednou zase vyskočil, i byli by všichni ztraceni bývali, kdyby mu jeden myslivec 

 obratně šlachy nebyl rozřízl. Bruče byl ještě na jiných honbách a mnoho od obyvatelů 

 o zvířatech oněch se dověděl , což všecko ve své , cestě k odkrytí pramenů Nilu" 

 popsal, z nižto také tento výňatek jest čerpán. 



Drobnosti. 



O pěstování vina c Cechách. 

 Sepsal Filip Čermák. 

 (Pokračoraní.) 



6 Tyčen ř. 



Když rozvodj dokončeny jsou, následuje tyčeni, což se ale také hned po první kopačce 

 •tává, pakliže žádnýcli rozvudii se nedělalo. Tyčení jest stavění podpor kn keróm. 



Víno co křoví jest plazící se rostlina, velmi hojná a rychle rostoucí, a že jest dřeva ten- 

 kého a slabého, listu naproti lomu velkého a těžkého, tedy bez cizí pomoci nemůže vzhůru se udr- 

 želi, nýbrž k zemi klesá, a ta se stává, nemůže-Ii růiti ni délku, že roste na šířku, u listí totiž 

 vyžene si pazochy, a v trkem spůsobu jest pak opravdové křoví. 



Podpory, jakých se k vinnému křoví používá, jsou : tyčky, odry, někdy i stromky ba I strom, 

 u. p. švestka. 



Tyčky jsou stonky pět itřeviců dlouhé a asi půldruhého palce silné. Obyčejně ožívá se k tomu 

 nyní kulovatin, t. j. borových, smrkových neb jedlových podrostkú z vysokých lesů; někdy i mla- 

 dých borůvek, smrček, jedlí. Jenžto se pro krátkost za cbmetné tyčky nehodí ; časem svým i vyslou- 

 žilých kráčat z chmelnice. Daleko irvanlivějii nad tyto jsou tyčky štípané, zvláště z vyzrálého smol- 

 ného dřiví. Tyto »e zhotovuji následovně : rovný, nesukovatý a při tom itípuý buď borový neb 

 smrkový kmen, přeřezá se na špalky pět střevíců dlouhé. Každý takový špalek rozštípne «e na A\é 

 póle, a z téch každá opět na dvě. Z těchto našiipaji se dvě neb tři štěpiny, podle toho jak silný 

 bjl kmen, a z těchio štěpin se pak štípají tyčky, t j. stonky co moittá čtverhrané , tlouštky asi 



