261 



mysl jislý brouk, kapu cín ek (Oryctes nasicornis) nazvaný. Brouk tento, u nás dosti 

 hojný, žije v dubové kůře a trisle, jest po roháčovi největší z našich brouku a nosí na 

 hlavě ostrý, na zad zahnutý, až na 2 hnis dlouhý roh, který rau, spolu s nemotorným, 

 tlustým tělem, podobu malého nosorožce dává, si licet parva componere magnis. 



V oddělení tomto jiná ještě zbraň se nalézá. Pohlédněte na ni, zdali nevypadá 

 jako veliký kostěný meě ? Náleží jisté rybě, po své zbrani mečíkem (Xiphia gladius) 

 nazvané. Ryba tato, až na 18 stř. dlouhá, rychlá a odvážlivá, patří pro svůj pevný, 

 ostrý, často až na 5 stř. dlouhý meč zajisté mezi nejstrašnější bojovníky jižních moří ; 

 zbraní tou může sebe větši rybu prokláti. Meč tento není však nic jiného, než hořejší 

 čelisf tak náramně ve zbraň prodloužená. 



Podobná zbrani předešlé, a též smělému zápasníku mořskému patřící jest tato 

 ohromná kostěná pila. Jest to vlastně také jen meč, v němž ale po obou stranách silné, 

 na prst tlusté a ostré zuby zasazeny jsou. Povídá se, že ryba, zbraní touto ozbrojená 

 a piloun (Pristis espadon, Sagefisch) nazvaná, pilou svou i velrybě břicho rozpá- 

 rati může. 



Nic nového bych Vám neokázal, kdybych Vás ještě zavedl k hromadě rozma- 

 nitých kopyt koní, oslů, zeber atd. Každý z Vás zná zajisté několik příkladů nebez- 

 pečnosti zbraně této na noze silného koně. Vstupmež raději do síně vedlejší, kde nás 

 mnohem zajímavější věci očekávají — jest to síň jedů. 



Jsouf pak jedy jisté látky, které v dosti malé části do krve přenesené takové roz- 

 loučení a proměnění její bud v celku bud částečně spůsobují, že se ona k vydržování života 

 zvířecího neschopnou stane, a raněný umříti musí neb alespoň více méně postonává. 



Nejstrašnější ze všech jedů zvířecích jsou jedy hadů. 



Jedovatí hadi vyznamenávají se dvěma velikými zuby, v hořejší čelisti po- 

 hyblivě upevněnými, tak že se zvláštními svaly buď položiti anebo vztýčiti dají. Zuby 

 tyto jsou duté a stojí ve spojení s dvěma žlázami, po straně hlavy ležícími a jedovatou 

 tekutinu vylučujícími. Tylo jedovaté žlázy jsou zvláštními svaly přikryty, které je 

 smáčknouti a jed vytlačiti mohou. Chce-li had uštknouti, vztýčí ostré, duté zuby, 

 a zatknuv je do masa nepřítelova vstřikne jimi smrtící tekutinu do rány. 



Zde sbírka strašných těchto zbraní, a nade všechny nejstrašnější zuby chřestej- 

 š o v y (Crotalus horridus, Klapperschlange), hada ve větší části Ameriky a Asie obýva- 

 jícího a jedu tak jizlivého, že nejslabší jeho uštknutí neodvratnou smrt přivodí. Jsou 

 příklady, že lidé, koně neb voli atd. od něho uštknutí okamžitě na zem sklesli a ze- 

 mřeli. Zdá se, jakoby příroda sama přenáhlivši se v krutosti jedu, nebezpečnost zvířete 

 tohoto tím poněkud umírníti se snažila, že strašnému tvoru zvláštní řehtačku *) na ocas 

 zavěsila, která přítomnost jeho již do dálky prozrazujíc každého tvora k rychlému na- 

 pomíná útěku. 



Opominuv množství jiných hadů, skoro výhradně horkému zeměpásmu náleže- 

 jících, upozorňuji pouze ještě na zmiji obecnou (Pelias berus, Kreuzotter) co na 

 naši krajanku. Jest to jediný jedovatý had u nás ; šedý nebo hnědý, na zádech klika- 

 tou čáruu znamenaný, as na 2 siř. dlouhý, zvláště v horách v kamenitých oubočich 

 se zdržující. Uštknuti jeho může, zvláště v horkých dnech, usmrtiti. 



*) Popsáno v živě : 1853. č. 1. od Pr. Čermáka- 



