262 



Ačkoli se žádné jedovaté zvíře, co do krutosti jedu, hadům nevyrovná, jest jich 

 předce dosti, jenž pro takovouto zbraň povšimnuti naSeho zasluhují. Podívejme se na 

 šlíra a některá jiná jedovatým žahadlem opatřená zvířata. 



Jménem štír poznamenává náš lid v Cechách několik docela rozličných a nevin- 

 ných zvířátek. Tak jmenuje štírem všechny mloky (Salamandrida) a čolky (Triton) jak 

 vodní tak pozemní, pak krtonožku (Grillotalpa, Maulwurfsgrille), jíž to se obzvláště bojí, 

 ačkoli zvířátko toto mezi cvrčky patřící rovněž tak nenebezpečné jest. 



Pravý štír (Scorpio) nežije u nás, nýbrž v krajích teplých, zvláště v Itálii jižní. 

 Jsou to zvířata dle zevnitřku rakům velice podobná, až na dva palce dlouhá "a též kle- 

 pety opatřená. Článkovitý ocas ukončuje se provrtaným a zahnutým ostnem, do něhož 

 jedovatá žláza svou tekutinu vpouští. Jsou to zvířata noční, mezi pavouky patřící 

 a jako tito kořist svou jedem usmrcující; uštknutí pak jejich může i člověčímu životu 

 nebezpečným se stáli. 



Známá jsou Vám žahadla včeli ček, vosů, sršní atd. — jsou to v tomto 

 ohledu takřka naši domácí štírové. Nosit též v posledním článku břicha osten, který dle 

 libosti vystrčili a do nepřítele vrazili mohou. Osten tento jest hlubokou rýhou opatřen, 

 po níž jedovatá šfáva, ze zvláštní žlázičky vyloučena, do rány vbíhá a bolestný otok, 

 menším pak zvířatům neodvratnou smrt spůsobuje. Musím zde podotknouti jistého přepo- 

 divného zvířete, které pouze v Novém HoUandu žije, a o kterém se přírodozpytci dlouho 

 hádali, zdali mezi ptáky nebo ssavce patří, až konečně mezi poslední vřaděno bylo. Jest 

 to ptakopysk (Ornithorhynchus), vyznačen tlamou ku kachnímu zobáku podobnou. 

 Tělo jest válcovité, srstnaté, nohy velmi .krátké mají 5 prstů, plovací blanou opatřených. 

 Samec má na zadní noze ostruhu dutou, spojenou se žlázou, která prý vylučuje teku- 

 tinu jedovatou. 



Jedovatými kousadly opatřeni jsou skoro všechni pavouci*). 



Jak mile pavouk dutá svá kousadla do některého menšího hmyzu zatne, vpustí 

 také již z jedovaté žlázy kapku tekutiny do rány, načež hmyz okamžitě umírá. Jsoaf 

 i pavouci tak velicí, že uštknutí jejich i u člověka nebezpečnou nemoc vzbuditi může. 

 Zvláště zlou pověst má jistý pavouk v jižní Itálii, tarantula (Lycosa tarantula) na- 

 zvaný, jehožto uštknutí podivnou prý šílenost spůsobuje, která se pouze hudbou a ple- 

 sem vyléčili dá, což ale bezpochyby na omylu se zakládá. 



Také veliké stonožky (Scolopendra) horkého pásma jedovatě prý uštikují, 

 ačkoli se dosud jedovatá žláza u nich najíti nemohla. Do sbírky jedů náleží též te- 

 kutina , kterou mravenci naproti nepříteli k budově jejich se blížícímu vystřikují. 

 Mnohý z Vás se snad upamatuje, jak jej mravenci co chlapce, vajíčka pro své ptáčky 

 jim vybírajícího, skutečným deštěm čpavé, pronikavé tekutiny přivítaly, a jak tekutina 

 tato na kůži palčivé, červené skvrny po sobě zanechala. Tekutina tato jest kyselina 

 mravenčí a slotiží zajisté také co zbraň těmto čilým, bujarým zvířátkům, alespoň se 

 posud jiný účel její nezná. 



Také ropuchy (Bufo) vylučují z malých žlázek na krku a hřbetě jedovatou 

 grávu. Nezřídka vyskytují se příklady, že se lidé otrávili mlékem, v němž se ropucha 

 byla utopila. 



Majky (Meloe), u nás již z jara na všech mezích a cestách dosti obyčejné, 



•) Viz Živn 1853. ř, 2. »tr. 60. Jedovatá zbrsň pavoukův, od Dr. Čermáka. 



