273 



levnikovilým (obr. 11. fig. 10. a obr. I. fig. 1. p), který na začátku tenkého střeva jakožto 

 válcovitá vypuklina zrovna uprostřed do něho vniká, což nám představuje jako východišlě 

 žaludka. Střevo tenké poi^íná dvoubokým rozšířením (obr. I., fig. í.u,n, obr. II. ůg. 10. 

 h) ; uvnitř má četné řasy příčné , a několikkráte slabě se ovinuvši běží do zadu, 

 kdež přechází v krátký, obdlouhle vejčitý konečník. Při pitvání žaludka nejlépe se 

 přesvědčíme, čím pijavka lékařská se živi, totiž pouhou krví, neb sotva ještě cos jiného 

 tam nalézáme; a ta právě často překáží dalšímu skoumání, neb maličké bodnutí 

 do žaludku obyčejně krví roztaženého postačuje všecko ní zaplaviti, čemuž pak musí se 

 pomáhat vystřikováním. Játra nejlépe spatřiti lze a přehlédnouti na pijavkách, které tro- 

 chu v líhu poležely, na čerstvých jsou temnohnědé, na oněch víc načervenalé. Ma- 

 jíce zvláštní tkaninu a vinutí počínají za požerákem i stranou od něho, nad i pod 

 žaludkem, a vztahují se až k zadnímu příssadlu. Pod drobnohledem nalézáme, že se 

 skládají ze sáčků slepě se končících a pěkně vinutých, v nichž obsažena jest hmota 

 hustá, zrnkovitá (obr. II. 11. ab). Více takových sáčků sbíhá se v jeden vod, a ta- 

 kových více spojených končí se v ústrojí zažívacím, nejvíce ve střevě. 



Méně snadno než jiná ústrojí dají se pozorovali cévy vedoucí krev. Nejsil- 

 nější jsou z nich a též dříve nalezeny byly cévy postranní , které jak napřed tak 

 i u zadního příssadla tvoří spojením svým oblouk (obr. I. fig. 1. z, z), z něhož odvětví 

 vysílají. V celém běhu cévy postranní vycházejí z ní větve břišní i hřbetní, z kterých 

 každá opět se rozstupuje, a nejvíce s větvemi druhé strany se spojují. (Na obr. II. 

 fig. 2. ukazuje nám a větve hřbetní a b větve břišní v předním dílu těla, pak iig. 3. a 

 rozvětvení a spojem jejich na zadní části těla, kdež i postranní cévy svého největšího 

 průměru dosahují.) Céva hřbetní jest na předním konci v podobě vidličky rozdělena, 

 blíže zadního, kde střevo počíná, rozstoupí se ve větev střevní hořejší a dolejší. (Obr. 

 II. Ěg. 4. ukazuje nám přední, a fig. 5. zadní konec s cévou hřbetní.) Céva břišní 

 nejtíž jest nalézti, obkličujef soustavu nervovou, a napřed jest tím samým spůsobem 

 jako hřbetní rozdělena. Mimo tyto hlavní cévy nacházejí se ještě jiné, nazvané krátké, 

 které jsou ovšem mnohem nepatrnější v průměru svém, a v prostranství mezi jednotli- 

 vými větvemi cévy břišní vystupují. Bylo by obšírné, udávati které orgány od každé 

 cévy jsou zásobeny, však vidíme, že tímto uspořádáním všechny bohatě krví jsou opa- 

 třeny, jakož se nám při každém zranění těla pijavčího snadno ukáže. Připomenutí za- 

 sluhuje, že cévy postranní za tepny, břišní pak a hřbetní za odvodice se považo- 

 vati mohou. 



Soustava nervová jest u pijavky dvojí, a sice jedna jako hlavní, opatřující celé 

 tělo vůbec, tak nazvaná mícha břišní, která se nachází u všech bezobratlových zvířat ; 

 druhá pak vedlejší, sloužící pouze pro ústroj zažívací. Mícha břišní jest složena z 23 

 uzlin, které jsou mezi sebou dvěma nervovými provazci tak spojeny, že uzliny pro- ' 

 střední od sebe jsou nejvzdálenější (obr. I. fig. i. x až do x'). První uzlina (obr. II. 

 Cg. 1. a) představuje mozek, větvičky své posílá k očím a svalům sousedním, druhá 

 (fig. I. b), jsouc větší než následující všechny, rozděluje své větvičky v hlavě. Od třetí 

 (fig. I. c) až do předposlední jsou uzliny kulaté, poslední je obdlouhlá i zásobuje zadní 

 příssadlo. Ze všech uzlin řetězu nervového vycházejí četné větvičky k ústrojím těla 

 a kůži, čímž se nám snadno vysvětlí jemný cit pijavky, o kterém již na začátku při- 

 pomenuto. 



živa 1834. 18 



