281 



skoro rostlinopisu, a laké ve Francii a Anglii bylo s pochvalou přijato. Nicméně po- 

 znali jenom málokteří jádro této nauky. 



Nebylo dosti na tom, aby se přetvořování rostlin co osamotnělý údaj přijalo 

 a nanejvýše na zvrhlých zahradních květinách pozorovalo, nýbrž musilo býti co vše- 

 obecný zákon všech rostlin pochopeno a dle toho celé rostlinářství proměněno. 



Góthe sám vzal slovo mctamorfosa ze života zvířecího, a mylně tím naznačil, 

 jakoby proměna listů v tyěinky a plodní vorečky obdobná byla s přetvorováním hmyzu 

 a jiných zvírat. U motýla ale, který se z housenky v pupu a konečně v okřídlený 

 hmyz promění, zůstává vždy toléž tělo, a zde se může o skutečném přetvořování, 

 o metamorfose mluviti. U rostlin jest tomu ale jinak, u nich zůstává vytvořená část 

 neproměněna, a jen nově vytvořená obdrží nový tvar. Přetvořování zvířat záleží 

 v proměně tvarů, přetvařování rostlin v posloupnosti tvarů. U zvírat 

 jeví se ostatně také posloupnost tvarů, zároveň s proměnou jejich. U členovců jeví 

 kroužky, z nichž se tělo skládá, takovou posloupnost, u obratlovců jednotlivé obratle 

 páteře ; taktéž skládají se nohy členovců z rozličných článků, které na rozličných mí- 

 stech těla obdobný sice ale rozličný tvar mají, jak jsem v pojednání o raku (Živa 1853) 

 vysvětlil. Tyto oba pojmy , proměny a posloupnosti tvarů, neoddělil Gothe od sebe, 

 a z toho povstala jistá nejasnost, jižto teprva pozdější badatele odstranili. Ale i při 

 tom klestila Góthova nauka dráhu nové methodě v rostlinářském zpytování. Jako 

 Guvierovou porovnávací anatomií brzo celý živočichopis novou tvářnost obdržel, tak se 

 stala Golhova nauka' brzo základem celé nynější botaniky. Zvláště v Němcích vyrostl 

 ze semena, jež Gólhe zasil, již mohutný strom, z něhož i botanikové francouzští a an- 

 gličtí mnohonásobného užitku těží. Mohlo by se ovšem namítnouti, že v novějších bo- 

 tanických spisech o přetvořování rostlin sotva řeč jest, na tom ale také nezáleží ; celé 

 I spisy, všechna methoda jejich jest dle náhledů zřízena, které bezprostředně z Gothovy 

 nauky vyplývají. 



Odchýlili bychom se příliš od vytknutého cíle, kdybychom ještě dějiny botaniky 



od Góthových dob přehlídnouli a vliv jeho nauky na rostlinářství stopovati chtěli. 



Obmezíme se pouze na to, abychom podali nástin nynějšího stavu této nauky, podo- 



, tknuvše ale nejdřív důležitý pokrok botaniky, jejž Schleiden se svou naukou o buňce 



I (Zellentheorie) učinil. 



' Již v sedmnáctém století měl sice Marcello Malpighi dosti dobrý pojem o buňce, 



j an ji co vak kolem do kola uzavřený popisoval, což i podnes platnost má ; ale tim se ^ 

 I původ její nevysvětlil, a nástupcové Malpighovi byli příliš zaměstnáni pozorováním roz-j^^ 

 ličných tvarů buněk a jejich zabývů, než. aby k původu a proměně jejich pozornost 

 svou obrátiti mohli. Teprva v posledních desítiletích uveřejnil Schleiden první pravé 

 mínění o této věci *), a sice v ten smysl, že všechny buňky v dužnině a v dřevě, cévy 

 a látka buněčná (Parenchyra) ze stejných buněk povstávají, kteréž z počátku velmi 



•) S ch I e i d e n pozoroTal tvořeni buněk ponejprve dobře, ačkoliv již před nim M i r b e I v Pa- 

 řiži důležité práce u tom předmětu uveřejnil. Jeho nauka jest teď v botanice panující, 

 zvláště od té doby, co jí Mohl vynálezem vnitřního buuě(;ního vaku (Primordialschlauch) 

 obohatil a Schacbt novými pracemi rozšířil a potvrdil. Kejleplí ovoce přinesla nauka tato 

 T H o ff me is tro v/ch pracech o vyšších tajnusnubcích, kdežto se vývin rostlin často od 

 prvního počátku z buiíky do buňky stopovati dá. 



