.284 



(•• • - 



roztroušeny. NesCíslné jsou zde výjevy přelvořování, neb vlastně se nepodobá žádná 

 buňka ke druhé', každá má svůj zvláštní životopis, kterýž od povaliy rostlin a od okol- 

 ního vlivu závisí. 



2. 



Přetvořovánt tkanina. 



Nový obor činnosti obdržuje přelvořování spojením mnoha buněk v jeden celek. 

 U mnohobuněčních rostlin podrobuje se nejenom každá buňka rozličným proměnám, 

 nýbrž také skupeniny buněk mají jakožto celek své zvláštní přetvořování, což sice od 

 jednotlivých buněk vychází, ale předce hlavně celku se týká. Tkaniva buněk mohou 

 povstali buď srůstem buněk dříve volných , bud souvislostí buněk, které z jediné matky 

 pocházejí. První spůsob objevuje se jenom u nejnižších řas. Zajímavý přiklad po- 

 skytuje rod Hydrodiction. Řasa lato, v příkopech u silnic obyčejná , má sífnalý sloh, 

 an se vždy pět buněk v pětihran spojuje. Zelený obsah buněk promění se v množství 

 malých buněček, které se uvnitř v matce opět v pětičetné skupeniny slučují a pak vy- . 

 pouštějí. Přechod od toholo spůsobu tkaniva ke druhému tvoří lakové řasy, u nichž 

 buňky dělením povstalé společným obalem spojeny zůstávají, jako Protococcus, o němž 

 jsme již vloni jednali. Nejjednodušší tkaniva tvoří vláskovité řasy, u nichž se 

 buňky v jedné řadě dělí, lak že jako i-etěz spojeny zůstávají. Vlastní tkaniva ale 

 povstávají všestranným dělením, kdežto se nově povstalé buňky zvláštní buněčnou lát- 

 kou spojují, jak se u všech listů pozoruje. Původně povstává loto tkanivo z prvo- 

 počáteční buněčné lálky^ z níž se jednotlivá pásma tkaniva vyvinují. Nejdokonalejší 

 útvary toho spůsobu mají dřevnaté rostliny. Nevyvinutý zárodek, na němž se již 

 stopy kořenu, kmenu a listů pozorují, skládá se ještě z pouhé prvopočáteční buněční 

 látky. Zevnitřní vrstva její promění se v tkanivo pokožní, zpodnější vyvine kůru, 

 a vnitrní vytvoří dřeň. Zrůstem vyvinuje se každé loto tkanivo zvláštním spůsobem, 

 jenom konečky kořenů a konec kmenu podrží vždy původní látku, z níž se neustále 

 nové ústroje tvoři. Mezi korou a dření vyvine se zvláštní pásmo tkaniva, od jehož ži- 

 votní 'činnosti trvanlivost rostliny závisí. Buňky v tomto pásmu rozmnožují se neustále, 

 blíže kůry proměňují se v lýkové, blíže dřeni v dřevěné buňky. Podobným oddělo- 

 váním z látky původně stejné povstávají cévní svazky ; řada buněk v kruhu postave- 

 ných nezúčastní se v čilém dělení ostatního tkaniva, buňky její se prodlouží v cévy, 

 jejichž stěny se zponenáhla sesílí a vzduchem naplní. Také listy, povstávající z buňky 

 pod koncem větvičky vyniklé, skládají se z počátku z původní |buněčné látky, později 

 se ale promění svrchní vrstva v pokožku, a vnitřní vrstva rozdělí se v dvojí pásmo, 

 z nichžto svrchní z buněk z hustá slěsnaných se skládá, zpodni ale četné vzdušné 

 otvory čili sligmy obsahuje. 



3. 

 P řetv oř ování složených lísirojů. 



Obracujíce se nyní k úkazům tohoto oboru, musíme napřed podotknouti, že se 

 zde přelvořování poněkud v jiném smyslu bére, nežli před tím. Před tím to byly buňky, 

 z nichžto každá zponenáhla řadu proměn proběhla , nyní se ale týče proměna jenom 

 všeobecného pojmu (listu nebo lodyhy) , který se v řadě rozličných tvarů vyvine. 

 Ostatně můžeme i zde přelvořování porovnati s oním u nejnižších rostlin, kde se leprva 

 po několika pokoleních řada proměn ukončí. Nebof později vytvořené ústroje jsou právě 

 jenom potomci těch samých původních buněk, jako prvnější ústroje. U všBch vyšších 

 rostlin, zvláště u dvojděložných, děje se přetvoi'ování dle stejného spůsobu. Alexan- 

 der Braun, který se důkladně touto věcí zanášel, rozděluje život rostlin na tři 

 doby : v první se hlavně vytvořují listy , v druhé květ a v třetí plod. V každé této 

 době dosáhne přetvořování jistého stupně a jde pak zase nazpět. Tím povstává na každé 

 rostlině sedm rozličných útvarů, kleré ovšem u všech druhů stejně vyvinuty nejsou. 



Vývin kmenu počíná s menší nebo větši řadou přízemních listů, kleré oby- 

 čejně šupinatou podobu mají. Barva jejich není zelená, stopka chybí a látka jejich jest 

 masitá. Tento útvar jest zvláště u takových rostlin vyvinut, kleré mají velké pod zemí 

 se plazící oddenky, jako n. p. sasanky (Anemone), šfavel (Oxalis), větší díl bahenních 

 rostlin a cibulovité rostliny. Cibule, jak známo, mají uprostřed krafounký kužel (kmen), 



