288 



Zdokonalíf se lyara, v zvláštnosti se rozvine různé'; 



K úžasu jistě mnohé rostliny rod té nutí. 

 Tučné se žebrovitá, zubatá plocha listu vykládá; 



Zdá se, že bujný zrůst až v nekonečno sahá. 

 Příroda však mocnou tu rukou tvoření stanoví své, 

 Zvolna je k vyššímu vývinu stupni vedouc. 

 Mírněji mízu pohání, cevstvo dále se ouží; 



Hned tvara něžnější něžněji působuje. 

 Roztřepených se krajů zrůst klidně do nitra ukrývá. 

 Střední žebro v pravou stopku se ulvořuje. 

 Outlejší již i bezlistá lodyha stane výše. 



Však tu nový vábí div oko badatele ! 

 Drobnounké lupení s sousedním v kruh se zatáčí, 



Sčísleno tu( řádně, tamhle se číslo liší. 

 Kol osy list se tlumí utvořiv se v schránku kalíšku. 

 Jenž dovršíc krásu z vnitra korunku pudí. 

 Příroda v svém skvostu zjevení plň svého dosáhla, 



článek u článku řáděn, všechno postoupně stoji. 

 Úžas opět tě zajal! na vrcholku stébla se zdálo 

 Hýbati ve květu cos, nad lešením lupení. 

 Krása nová to, zvěstovatelka nové moci tvorci; 

 Listu barevného božstva se dotkla ruka. 

 Rychle se zoužil, v nejoutlejší formy se vztýčil : 



Po dvou jsou sřadené, v brzku je spojka čeká. 

 V důvěře sličné párky dlejí, ve přízni společné 



Zasvěcený oltář obstoj ujíce řadem. 

 K nim se dolů spouští Hymen, vkol výpary vzácné 



Proudí, sladkými zápachy všecko živic. 

 Nesčíslné zárodky tu hned, co v lůně mateřském 



Dmou se porůznu, v plodech jsou ukryté bujarých; 

 Takt věčných tu mocí krub ukončila příroda řádně, 



V tenf pak bez prodlení kruh se nový zachytá. 

 Tím( se řetěz utvoří, jenž prodloužen v věky valné 

 Jak jedinec i celek na živu stejně trvá. — 

 Obrat opětně milenko vzhled v onu směsici pestrou, 



Jistě že jak dříve již mysl tvou nemate; 

 Každá rostlina ted ti hlásá zákony věčné, 



Každé kvítko s tebou jasněji nýnčko mluví. 

 Takt tu uhodnuvši té bohyně písmo posvátné 



Jit všude pak poznáš různě i proměněnou. 

 Tamhle co červ se plazí, co motýl tam pilně pospíchá, 



Člověkem i stalé přírody stvůry mění. 

 Pomni milá ! jak náhodné známosti se tehdáž 



Zárod ujal v srdci nám, v zvyk vyvinuv se libý. 

 Přátelství v útrobách to našich jak vzrostlo mohutné, 



Až na konec lásky květ se i plod vyrodil. 

 Pomni milá! jak rozmanité podoby znala dáti 



Příroda někdy našim, něžně pěstíc je, citům. 

 Dnes i raduj se, že láska svatá nás vezdy vedoucí 



K stejné mysli pudí — plod vznešený to její. 

 V toraže věcí ponětí libosvor založentě duševní: 



V tom se milých dvé spoj ! tvát bude výše nebes. 



Jan Purkyné. 



Obsah. 



Zbrojnice iimiichů. Sepsal Eduard Gréger. - O fijamci. tíáslin zootomicko- přírodopisný- Sepsal 

 Jar. Šafařík. Dokončeni. •"■ Přelvořováni rostlin. Od Julia Saxa. 



Tiskem Bedřicha Rohlíčka v Praze 1854. 



