303 



bývají surovosli. A však daleko to není neohrabaná, chlubná, úmyslná surovost vrabce, 

 máí ona piííinu svou spíše v přirozené jelu) živosti a v neznámosti pravidel sluáného 

 se chováni ve společnosti. Zchytralý pohled, zdravý vtip a bystrost ducha, jevící se 

 patrné pii všech zapovězených kouskách, povznášejí špačka na slupeíi mnohem vyšší nad 

 vrabec. On brzo z klece bedlivě uzavřené nalezne tajný nějaký východ, aby v pro- 

 stranné světnici provozoval všelijaké chytré šprýmy; jak mile však pi-ichází čas krmení, 

 použije příznivého okamžení, aby zase neviděn vrátil se do klece. Když byl přijat do 

 klece, neměl ocasu ani peruti — postava to pitvortiá. S vynaložením vši sily vymr- 

 šfoval se od proutku na proutek až na nejhořejší, ale jaký strach, jaká ouzkost, když 

 měl nastoupiti zpáteční cestu ! Pěl i deset minut běhal na hořejším příCli ouzkostnč 

 křiče sem tam, pak odvážil se smělého skoku na nejbližší proutek, při lom ztrativ ro- 

 vnováhu netrefil na pravé místo a spadl dolů. Nedávaje na sobě znáti následky pádu, 

 vždy vesele spěchal dále. Konec jeho byl smutný. Na čas totiž přenesena byla klec 

 z mého pokoje do vedlejší světnice, a postavena na jinou, ve které bydlela pyšná, ště- 

 belavá straka. Dle návyku svého opustil špaček i zde tajnou cestou klec, a proháněl se 

 po světnici. Při vší chytrosti a pozornosti předce se jednou přiblížil k nepřátelské 

 strace. Ta vtáhla ho za nohu do své klece a rozsápala mu stehno a hřbet. Na hrozný 

 jeho křik přiběhl jsem, ale již bylo pozdě, poranění bylo smrtelné, a já musel rychlou 

 smrtí ukončiti trápení milého mně zvířátka. Pokusil jsem se dáti mu nástupce, ale na- 

 darmo, všickni pozdější špačkové nalezli z klece tajnou cestu svého předchůdce, 

 a dveřmi neb okny upláchli do šírého. 



O zrůstu stromových kmenů. 



Od J a I i a S axa. 



Mnohému důmyslnému pozorovateli přírody, kterýž ostatně vědeckým rozborem 

 jejím se nezanáší, napadla zajisté již často otázka, jak z útlých rostlin, v mladém lese 

 se objevujících, mohutné kmeny dubů, jedlí a j. se vyvinuji. Odpověď na tuto otázku 

 jest jedna z nejzajímavějších v rostlinosloví, anaf nejenom ve védě velmi (Obr. 1.) 

 dobře rozluštěna jest, nýbrž í o původu oné látky, totiž dřeva, jedná, z níž 

 větší díl našeho domácího nářadí zhotoven jest. Suk v prkně, dutý mo- 

 hutný kmen, v koruně ještě pln zdraví, strom bleskem napolo rozdrcený 



a předce zase zotavený, a mnoho jiných podobných úkazů namítne se ba- '1^-^ 

 dave mysli, což vše dle zevnitřní podoby vysvětliti se nedá, výborného " 

 ^vělla ale nabývá, když se vyvinutí stromu od prvního počátku stopuje. íi-fer 



K vysvětleni těchto úkazů nechf nám poslouží několik příkladů. Nej- i K ;i 



í'i jyil Iři 



jednodušeji děje se zrůst u borovice (Pinus sylvestris). Klíček tohoto imM 

 stromu, dokavad jest ještě v semenu uzavřen, skládá se z válcovité hro- '|v |w 

 mady buněk (obr. 1.), která nahoře věncem mladých listů se ukončuje (f), ^ fi 

 uprostřed nichž malý kužel se zdvihá (a). Na tomto útlém tělese rozezná- |É ^ 

 vají se již rozličné části, které později co kůra a dřeň, kmen a kořen se - /, 

 rozeznávají. Přede vším jsou oba konce válcového klíčku nejen dle směru, 

 nýbrž také dle vyvinutí docela rozličné. Dolejší konec (b) jest opatřen řídkou buňko- 

 vinou v podobě čepce, který se na konci větviček neustále obnovuje, kdežto zevnitřní 

 vrstvy kořenů vždy odmírají. Na hořejším konci, v útlém kuželi pozoruji se zase ten- 

 kostěnné mladé bufiky, dělením z poslední buňky kužele povstávající, čímž se nejenom 



