S04 



rozmnožují se buňky [pouze dě- 

 (Obr. 2.)*). 



esa rostliny prodlužuje, nýbrž také listy povstávají. Onen kužel, jakož i první listy ne- 

 jeví ještě rozdílu mezi korou a dřevem, nýbrž tyto části vyvinují se teprva později 

 z tkaniva kužele, pročež se toto tkanivo původní buňkovinou (Urparenchym) nazvati 

 může. Pod klíčními listy, a později pod nejmladšími listy pozoruje se ale soustřední 

 oddělování buněčného tkaniva. Na obdélním příčním průřezu objevují se zde tři vrstvy, nej- 

 svrchnější jest mladá kůra fr), složena z větších buněk, pod ní souslředuě jest vrstva 

 mladých, tenkostěnných buněk (c), a uvnitř ve středu nalézá se dřeň, zase z větších 

 buněk složená (nť). Tyto tři oddíly, které se na průřezu co tři soustřední kruhy jeví, 

 jsou vlastně tři válce, uprostřed celistvý válec dřeni, a kolem ní dva duté válce. Pod 

 nejmladšími listy skládá se každý válec ze stejných mladých buněk, při prodlužování 

 osy vytvořují se ale neustále nové části. V dřeni 

 lením, na povrchu v kůře stěsnají se buňky k sobě, 

 stěny zevnitřní sesílí a vytvoří pokožku, jenžto 

 kolkolem kůru objímá. Největší životní činnost jeví 

 se ale ve válci mezi korou a dření, tam se po celý 

 život rostliny nové části tvoří, a proto nazývá se 

 tato část válec sesilující, nebo dle průřezu obr. 2. 

 krnh sesilující řQ. Válec tento obsahuje dvoje 

 buňky, jedny delší a jedny kratší ; obě mají to spo- 

 lečné, že jsou živé a dále se rozmnožují, čímž se 

 také od buněk, kůry a dřeni rozeznávají. Živý tento 

 a omlazující se válec nazývá se běl (Cambium), 

 a skládá se z několika vrstev bělních buněk. Krátké 

 vodorovné buňky rozmnožují se ve směru ke kůře 

 a k dřeni (MS) ; tam se přetvořují v buňky korové, 

 zde v buňky dřevní. Dlouhé kolmé buňky běli roz- 

 množují se dělením do délky, blíž kůry vytvořují 

 líčí (B i. a B 2-), blíž dřeni spirální cévy, z nichž 

 se také pochva dřenní skládá (ff 1. a H 2.) Tato po- 

 chva tvoří se ale jenom v prvním roce, později 

 povstávají místo ní dřevěné buňky. Dřevěná vlákna 

 jsou protáhlé, z bělních buněk povstalé buňky. Lý- 

 kové a dřevěné buňky blíž kraje sesílajícího válce jsou nejmladší (B2. a H2.'). čím 

 starší lýkové buňky jsou, tím blíže leží u kůry, která jen z vodorovných bělních buněk 

 se tvoří, a též dřevěná vlákna jsou tím starší, čím bliže u dřeni se nacházejí. Mezi 

 dření a korou táhnou se od místa k místu paprsky dřenní, prostředkujíce spojení kůry 

 se dření. Ostatně povstává mnohem více dřevěných nežli lýkových buněk ; tyto leží 

 jenom na povrchu bělního válce, onpo ale tvoří největší díl kmene samého. 



Mladé lýkové a dřevěné buňky mají zpočátku, když z běli povstávají, velmi tenké 

 stěny, zponenáhla ale stávají se stěny tlustšími a rozdíl mezi nimi jeví se nápadněji. 

 Buňky lýkové sesilují všude stejným spůsobem, dřevěné buňky ale roztahují se více, 



•) Výkrojek příčního průřeza dvouleté větve tisu obecuého (Taxus baccata): C běl, H 2 dřevo 

 druhého roku, B % \ji\ druhého roku, H 1 dřevo prvního roka, B 1 lýčí prvního roku, M 

 dřeň, A korá, U S paprslek dřenní, K korek, O svrchní korá. 



