305 



a při scsilování stěn zůstávají jednotlivá mísla tenší, tak že jako mnohými tečkami 

 provrtané vypadají. (Obr. 3. a 4. ). Dřevěné buňky, ležící (Obr. 3.*) a 4.)**)- 

 hned zpoíálku ztěsna vedle sebe, stlačují se nejenom se stran^ 

 nýbrž také dole a nahoře, a konce jedněch jsou mezi konce 

 druhých zastrčeny. To všechno pozoruje se již na jednoroční 

 borovici. Na příčném průřezu jejím viděti jest ve svrchním 

 kruhu řídké tkanivo kůry se zeleným barvivem. Druhý kruh, 

 jejž jsme již také na klíčku co sesilující kruh poznali, jest již 

 blíž kůry opatřen lýčím, blíž dřeni ale dřevem, skrze kteréž 

 se paprsky dřenní táhnou. Dřevěné buňky tvoří pravidelné 

 soustřední kruhy; buňky v jaře povstalé jsou řidší nežli buňky 

 podzimní, pročež i dříví jarní jest měkčí nežli dříví podzimní. 

 Co jsme dosaváde co kůru na jednoročním kmenu na- 

 značili, není totožné s korou dospělého stromu. První kůra 

 povstává z původní buňkoviny malého kužele , jímž se kmen 

 ukončuje. Svrchní rozpukaná kůra povstává teprva později 

 z oné první kůry vytvořením nového tkaniva , totiž korku. 

 Buňky korkové (obr. 2. K) mají tenké stěny a odmírají rychle. 

 Již v prvním roce prorážejí na jednotUvých místech pokožku 

 kůry, v druhém roce se korek již rozmnožuje, tak že se celá 

 původní kůra roztrhá. Víceletý kmen má již svou zvláštní kor- 

 kovou kůru, která místo pokožky zastupuje. Několik let sesí- 

 laje se korková kůra dělením buněk, později ale přestane růsti, 

 a poněvadž se mezi lim kmen roztahuje, rozpuká se kůra a stává se drsnou. Pod starou 

 korkovou kůrou tvoří se neustále nová, stará kůra se starým lýčím zponenáhla odpadává, 

 a to se opakuje po celý život stromu. Zároveň ukládá se každým rokem nová vrstva 

 dřevových vláken, a poněvadž jarní dříví od podzimního barvou se liší, povstávají sou- 

 střední kruhy, podle nichž se stáří stromu ustanoviti může. 



Všechny tyto části mají svůj původ v sesilujícím kruhu, jenom korek povstává co 

 zvláštní útvar v kůře. 



Obrátíme se nyní k vytvoření větvi. 



Kužel, ukončující osu rostliny, slouží jenom k prodloužení kmenu a k vytvoření 

 lislů, větve z něho ale nepovstávají. Počátek jejich leží v koutě mezi mladým listím 

 a kmenem, kde se též malý kužel z původní buňkoviny složený vyvine. Mezi tím, co 

 se kužel kmene prodlužuje a vždy nové listy povstávají, dosáhnou starší listy úplného 

 vyvinutí, a nový základ větve v koutě jejich (pupen větevní) počne nový život. Pupen 

 vétevní roste tím samým spůsobem jako konečný kužel kmene a vytvořuje taktéž listy, 

 tak že všechno, co o zrůstu kmene řečeno bylo, také o větvech platí. Dřeň větví 

 souvisí s dření kmene, taktéž jeho kůra s korou kmene, poněvadž větev povstala z bu- 

 něčného kužele, když ještě v něm rozličné vrstvy vyvinuty nebyly. Když se pak v dru- 

 hém roce nová vrstva dříví na kmenu tvoří, obalí se tím dřívím dolejší část větve, která 

 bezprostředně na kmenu sedí, větev sama usiluje se ale taktéž tím spůsobem jako kmen 



*) Buňky lýkové : a) vnítřoi prostura buňky, b) pokožka buňky. 

 •*) Buňky dřevěné : a) trubky, b) stěna buňky. 

 Živa 18S4. 



20 



