309 



podobnosti do sebe míti, že pHfina toho ležf v parokruhu, nebof i v naSem parokruhu 

 povstává v jistých okolnostech, n. p. v soumraku, íervenavé světlo, a obraz slunce jeví 

 se t(íž, zvláště po kraji, řervenavý, nepochybně následkem obtáíejiciho jej parokruhu. 

 S dobrými dalekohledy pozorovaly se také na povrchu Maršově rozličné skvrny barvy 

 červeného pískovce, které snad představují pevninu planety, kdežto snad jiné, zelenavé 

 skvrny jsou moře a jezera. Z pohybu těchto skvrn uzavíráno jest na čas, v jakém se 

 Mars okolo své osy otáčí, kterýžto obnáší asi 24 hodin a 39 minut. 



Zdali tyto tmavé skvrny , jaké se na mírném pásmu Maršově spatřují, jsou stálé 

 anebo proměnlivé, není ještě doposavad rozhodnuto. Výkresy povrchu této planety, uči- 

 něné v rozličných časech od rozličných hvězdářů, nedopouštějí sice žádné pochybnosti 

 o tom, že tyto skvrny během času obdržely jinou podobu: a však hvězdářové Beer 

 a Mádler po celou řadu let vždy zase poznávali tytéž skvrny. Není nepodobno, že 

 pomíjející zakrytí a sraženiny parokruhu dávají povrchu Marsovu rozličnou tvářnost. 



Mimo tyto temné skvrny spatřuje se na každé z jeho točen kulaté, běloskvoucí 

 místo, které zponenáhla mizí, když točna delší čas vydána jest paprskům slunečním a léto 

 má, největší pak a nejjasnější tenkráte jest , když právě z dlouhé noci své zimy vy- 

 stupuje. Z toho s velikou podobností uzavíráno jest, že tato místa jsou veliká sněhová 

 pole. Jakož ta koule, na které my obýváme, má své ledové krajiny polární a hory 

 ledem a sněhem pokryté, které tento led jen z části ztrácejí, když jsou vydány půso- 

 bnosti slunce: rovněž tak můžeme přijmouti, an stejné příčiny spůsobují stejné následky, 

 že skvělá místa na točnách Maršových pocházejí od silného se odrážení slunečního světla 

 na krajinách ledových , a že zmenšování se těchto míst jest následek delšího působeni 

 slunečních paprsků. 



Slunce uděluje Marsovi jenom polovic tolik světla jako zemi. Prostřední vzdá- 

 lenost Marsa od slunce obnáší téměř 32 milionů mil. Poněvadž ale výstřednost jeho 

 dráhy jest velmi veliká, může se ve svém přislaní blížiti ke slunci až na 29 milionů mil, 

 v odsluní pak vzdáliti se od něho až na 35 milionů mil. Ještě větší rozdíl jest mezi jeho 

 vzdálenostmi od země. Nejblíže přichází Mars k zemi až na 7 milionů mil, a největší 

 jeho vzdálenost od ní obnáší blízko ke 54 milionům mil. 



Průměr Marsa má 892 zeměpisních mil, což jest polovička průměru zemského; 

 hutnost jeho rovná se skoro hutnosti země , a tělo, které váží na zemi libru , váží na 

 Marsu pouze 16 lotu. 



Čas oběhu léto planety okolo slunce obnáší 686 dní, čili jeden rok a 321 našich 

 dnů, pročež rychlost jeho běhu může se počítati v jedné sekundě na 3% míle. 



Pro obyvatele Marsa mohou Merkur, Venuše, země a měsíc její procházeti mezi 

 sluncem, avšak jsou tam úkazy tyto vůbec řidší nežli u nás. Noční oblohu Marsovu 

 okrašlují hořejší planety skoro v ten spůsob jako u nás, než pro pozorování dolejších 

 jest postavení Marsovo méně příznivo. Země jest mu tím co nám Venuše, a vůbec 

 nejjasnější hvězdou na nebi. Venuši, a ještě více Merkura spatřuje jenom tenkráte, 

 když jsou slunci velmi blízké, tedy jen s velikou obtíží. Toliko v ohledu na malé pla- 

 nety, jmenovitě na Junonu a Palladu, poskytuje postavení Marsovo nějakých patrných 

 výhod, poněvadž jim mnohem bližší jest, nežli země. 



Ze všeho, co tuto praveno, následuje, že poměry Marsa dosti podobny jsou po- 

 měrům země. Již otáčení se kolem osy a sklonek rovníka ku dráze, tedy rozdělení 

 dne a noci, jakož i poměry ročních počasí jsou na obou planetách málo od sebe roz- 



