323 



s bližšiiui) i o ticstách, jímž by přesjala náramná kouskovitost a roztroušenost našich 

 polí k nemenšímu zisku nežli ve Wiirtemberku a v Uhřích. Dalo by se obojí snadno 

 spojit s obmczením a zřízením poměřil pastevních, neméně i s ouplným zrušením obec- 

 ních pastvištal, semenišf všech zun a neřádů. Nemíižeme však zde minouti, jak by sá- 

 zeni obchodních rostlin, jako Inu, chmele, konopí, máku, tabáku (Jehož dovolení, o kte- 

 réž hospodářská společnost naše již zakročila, jistě by vládě prospěšnější bylo nežli ku- 

 pování ve Falcku) — též jižnějších : kukuřice, tykví (již v Moravě všedních) neméně 

 z našeho ohledu jak pro výnosnost prospěšno bylo. Totéž platí o onom částečném 

 spojení zahradnictví s orbou, jež v Itálii hlavní půvab dodává krajině, sázení totiž stro- 

 mořadí do polí (jaké již u Prahy neřídké) a vyplněni řad těch vínem, fasolemi, tykvemi 

 i kukuřicí (snad nejmalebnější ze všeho obilí); rovněž o sázení zelí (v Moravě atd. 

 všedního), mrkve, vodnice atd. v širém poli, neb jak již Schouw podotknul, hlavní vada 

 severních krajin leží v jednotvárnosti neobsáhlých planin, obilím co mořem přikrytých. 

 Ohrazeni polí živými ploty, což v Anglii, západní Francii a Lombardii takový užitek 

 spolu se znamenitou ozdobou krajině dodává, jest v Cechách také dosud veleřidké, dílem 

 pro neumělost, dílem pro nespořádané naše pastcvni poměry, a vidíme též, že nej- 

 vhodnější k tomu stromoví, habr, hloh, lis, smrk, akát, dřišfal, kustovnice (Lycium), dře- 

 zovec (Gleditschia) nebývá nejužívanější, kdežto vrby a topoly hojnější, ale pro zrůst 

 svůj nepřiměřenější bývají. 



Šlěpařství našemu, v některých místech tak důležitému, vadí hlavně dvě věci: 

 nejistota všeobecná z nedostatku polních strážců, a pak neumělost lidu, u něhož zvláště 

 šlechtění jest téměř neznámé. Tím hlavně jen lze vykládali přílišnou rozšířenost švestky, 

 typického takořka stromu českých zahrad, která by se v teplejších krajinách s výnos- 

 nějšími ořechy, broskvemi , meruňkami , kdoulemi , kaštany, mandlemi, fíky (alespoň 

 u Prahy pod šírým nebem pod pokrývkou zimujícími), po celé zemi s Iřešní (v Litomě- 

 řicku a Náchodsku tak rozšířenou), mišpulí, jabloní a hruškou střídati měla. A však 

 ke všeobecnějšímu zavedení těchto stromů nestačilo by pro nynější drahotu sazenic 

 pouhé poručení a poučení, nýbrž potřebí laciného rozšíření lepších druhů semenem 

 a rouby, k čemuž by pomologická jednota i škola naše věru příspěvek ze zemských 

 důchodů zasluhovala. Tak mohlo by i chování bourců u nás příkladem jednoho velikou 

 myslného statkáře zkvésti, any maruše, k. př. okolo Prahy, výborně se daří. Tak je vi- 

 nařství našemu přede vším kapitalií (aby víno mohlo delší řas chováno a šlechtěno býti) 

 a naučení třeba. Vysílání někohka mladíků na Rýn, do Francie i Itálie, by se učili 

 lepším spůsobům vinařským, prospělo by v tom ohledu velice. V největším úpadku na- 

 ofcází se ve většině cech zahradnictví. Zahrada selská znamená nejvíce místo suchým 

 plotem ohrazené, kde se pod několika švestkami husy pasou. Lískových ořechů, jahod, 

 malin, u nás přece divoce rostoucích, zřídka najdeš; rybísu, angreštu ještě méně; zeliny 

 v málokterých krajinách; kuchyňské byliny a kdyně, tykve atd. téměř nikde. Arci že 

 některé panské zahrady naše v Evropě slynou, a že většina jich slušná, že se v Praze 

 obchodní zahradnictví zmáhá, ale tof nejvíce jest marná nádhera v kameliíeh a aza- 

 leích, a většina lidu, domkáři, kteří na svou zahradu obmezeni jsouce ji nejvíce potřer 

 bují, mají takořka jen okolo Prahy skutečný z ní užitek. V tom ohledu mohl by každý 

 lidumil ve své obci znamenitě působiti. Není téměř obce, kde by neleželo několik měr 

 země okolo staveni pusto pod jménem návsí, co pastviště hus a prasat, což by mohlo dom- 

 kářům pronajalo nejlepší zahradou býti pro úrodnost vyleželé a mrvené půdy. O do- 



21* 



