325 



v les přikázati a provésti — více o lom snad jindy. A však i mimo vlastní lesy zbývá 

 lesníkům veliké pole — vysázení jednotlivých stromů a křovin (remizi) po silnicích, 

 vedle vod, na skalách, v nížinách, což krajinám, k. př. štýrským, tak roztomilý ráz do- 

 dává. Předkové naši trpívali tak duby a lípy při cestách, vrby u vod atd. ; v nynější 

 dobé (čestnou a vzácnou výmínku činí zde panující vévoda Krumlovský) více se poráží 

 než trpí neb vysází. Kdo utěšenou Lombardii r. 1847 se zdí Milánských jako les 

 a přece z blízka co zahradu spatřil, může si dobře představiti, jaké množství dříví 

 lze tak vychovat, a jak i nejnesličnější krajina tím získá. Ke zdaru takových sadů 

 bylo by přede vším u nás třeba přísné ochrany zvláště před dobytkem, a jisté zákonné 

 šířky cest, průhonů a pěšin, jaká k. př. u Římanů byla, aby přeširoké někdy vesnické 

 cesty mohly býti osázeny ; neméně upravení řečišt většiny našich řek a potoků, jímž 

 by k. př. při Labi, Sázavě, Jizeře nemalý zisk pošel. Zde zvláště mohly by některé 

 cizozemské stromy, n. př. liljovník, dřezovec, weymulhowka, akácie, kaštan, Thuja, Se- 

 quoja, Sophora, Ailanthus atd. naší krajině zvláště ozdobný ráz dodávati. 



Nezbývá nám na ten čas, než rozšiřováním spisů o tomto věru národním předmětu, 

 vyzýváním k hojnému navštěvování našich hospodářských ústavů a budoucí lesní školy 

 se strany naši mládeže, účastenstvím v hospodářské, zahradnické, lesnické a štěpařské 

 jednotě i jinými spůsoby zřetel národu k tomu obraceti, čeho rau přede vsím třeba. 

 Snad v blízké budoucnosti další prostředky a cesty, síly jednotlivců přesahující, se na- 

 skytnou, jimiž dobrá věc vydatněji bude moci prospívati. 



Kopytnatí ssavci. 



Sepsal Em. Parkyně. 

 (Dokoučeaí.) 



V Abyssinii čili Habeši žijí nosorožci ve velikých lesích na nepřístupných stra- 

 nách, kde jim potravy neschází. Maso nežerou, ale i trávu a seno nechtějí, nýbrž živí 

 se jen od listí a ratolestí stromů, zvláště šťavnatých a měkkých, jak jich v Habeši 

 mnoho jest. Hořejší pysk může nosorožec prodloužiti, ovine jím ratolesti a odláme 

 je jako slon rypákem. Též jazykem umí listí a větve odlamovati. Když strom docela 

 ratolestí a listů zprostil, ještě ho neopustí, nýbrž rohem roztrhá kůru a měkké dřevo 

 podle cev stromu v tenká prkna, která ve své hrozné tlamě žvýká jako papír. Když 

 zvíře toto jest pronásledováno aneb když má strach, při vší zdánlivé nemotornosti, těž- 

 kosti a krátkých nohách předce jest ku podivu hbité. Dat se do utíkání s rychlostí 

 vždy rostoucí, že by ho ale kůň nemohl dostihnouti, není pravda, nebof cestující Bruče 

 wHinnoho jiných, kteří dosti špatné koně měli, s lehkostí mu ušli a též ho dostihli. Je- 

 diné svou silou ujde někdy, nebof běhá vždy z jednoho lesa do druhého a poráží slabé 

 suché stromy jako dělová koule, tak že okolo něho a za ním na vše strany padají. Stromy, 

 které mladé a ohyblivé jsou, ohýbá jako pruty, tak že nepozorného mysUvce při opět- 

 ném se narovnáváni často s koně srazí. Kůže jeho, ačkoli velmi tlustá, není tak tvrdá 

 jak se obyčejně vypravuje ; to platí jen o kůži indického nosorožce. Hotentoti a Mou- 

 řenínové koulemi střílí afrikánského nosorožce, a často jde rána skrz a skrz. Afrikáni 

 jedí rádi nosorpžoové maso; podobá se co do chuti vepřovému, sádlo se potřebuje 

 jakii máslo a z kůže sušené se dělají hole, štíty, biče a krunýře. 



