326 



V Abyssinii nachází se mimo obecného afrikánského nosorožce ještč jiný dTOU- 

 rohý druh, kuklcnatý nosorožec (Rhinoceros cucuUatus), jenž se co do velikosti a do 

 poslavy hlavy docela podobá obecnému. Nohy jsou v pomčru kratší a kopyta velmi 

 široká. Charakteristické jsou u něho veliké záhyby kožní. Na krku má dva, jeden 

 okolo celého krku jako límec, druhý jen na zpodní straně. Takové též záhyby, přes 

 záda a okolo noh běžící, dávají zvířeti podoba, jakoby dvě veliká sedla , jedno na 

 ramenou, druhé na zadku, nosilo. Mimo to jest celý povrch kůže malými bradaviókami 

 pokryt. Žije v lesích a v močálech jako obecný dvourohý nosorožec. 



Na velikých travou obrostfých stepech jižný Afriky žije v malých stádech třeli 

 dvoorohý druh, Rhinoceros simus. Má velmi dlouhou lebku, ale tupou mordu bez po- 

 hyblivého pysku. Rohy slojí velmi blízko vedle sebe, docela v předu. Jeden veliký 

 záhyb jde od ramen k prsům. Čtvrtý živý druh dvourohých nosorožců, Rhinoceros 

 sumatrensis, žije na Sumatře a na blízkém Malajském poloostrovu. Ode všech afrikán- 

 ských druhů liší se tím, že řezáky jeho přes celé živobytí v obou čelistech zůstávají 

 a velmi veliké jsou, ěímž se k jednorohým druhům přibUžuje. Lebka jeho jest velmi 

 dlouhá a ouzká, krk krátký, tělo oblé, ale mnohem menšího objemu než u afrikánských. 

 Kůže jest tmavohnědá, všude četnými štěty posetá, Okolo krku,ramenabeder jdou tři ve- 

 liké záhyby. K němu podobný jest vymřelý rod Rhinoceros leptorhinus (tenkonosý). Má tutéž 

 dlouhou ouzkou lebku, a jako tichorhinus, skamenělý [to Idruh, též u Prahy nalezený, ko- 

 stěnou přehradu nosní. Zbytky jeho se nacházejí v jižním Francouzsku a ve Vlaších. 



Přikročíme teď k jednorohým druhům, kteří jen v Asii žijí. Rhinoceros java- 

 nicus, žavský jednorohý nosorožec, má ty samé velké řezáky a ouzkou lebku jako su- 

 matranský, jen že mu schází druhý roh. Dřík jest tlustší, kůže v sledovité záhyby 

 složená, šedivá, a mimo to bradavičkami pokryta, z nichž na každé krátký černý chlup sedí. 

 Žavský, jako též indický jednorohý nosorožec, liší se od dvourohých také znamenitě svou 

 lahodnější přírodou. Již jsme ten samý rozdíl pozorovali mezi afrikánským a indickým 

 slonem. Buď jest příčina toho lepši péče a trpělivé vychování, kterého se jim od 

 vzdělaných a lahodných indických národů dostává, buď že vůbec jak lidé tak i zvířata 

 v Africe méně rozumu a více surovosti mají. Kdežto příkladů není, že by kdy afri- 

 kánský nosorožec býval ukrocen, dávají se žavští a indičtí nosorožci v mládi chyceni 

 lehce krotiti a žerou všem osobám z ruky ; také jezditi na sobě nechávají aniž se zlobí. 

 Indický jednorohý nosorožec, Rhinoceros unicornis, žije na pevnině přední a zadní 

 Indie a v jižní Číně. Jest větší nežli žavský, ale menší nežli afrikánští druhové. Hlavně 

 se různí ode všech tím, že lebka jeho (obr. 3. v čísle 8.) jest kratší a mnohem vyšší. 

 Kůže indického nosorožce jest tak tvrdá a tlustá, že koule ji neproniká. Šípy mnohem 

 více mu škodí svou špičatostí. 



Ve východní Indii se nosorožcové maso jí. Z kůže se dělají biče a štíty, zuby 

 a kopyta se potřebují jako léky. Z rohu se dělají poháry, které velmi draze zlatem 

 a drahokamy se ozdobují. Věří se o nich, že jed prozrazují, an jedovatá tekutina v ta- 

 kovémto poháru se kvasí. V Africe, kde tato pověra též mezi osadníky se rozšířila, 

 dělal s nimi profcssor Lichtenstein zkoušky; nejsilnější jedy ale neměly oučinku, mimo 

 sublimát, kterého as od divokých národů k otrávení se neužívá. 



U Vidně a též jinde v Německu nalézají se zbytky předpotopního bezrobého 

 nosorožce, Rhinoceros incisivus. Že neměl rohu, pozná se z toho, že nosní kosf jest 

 malá a beze všech kostrbatostí, k násadě rohu a kožních svalů sloužících, které se 



