Lov na hrochy velice jest obtížný, poněvadž pro tloušlku kůže toho zvířete ne- 

 uškodí mu kulka, leč by je trefila do nozder a tudy do mozku projela. Takovouto 

 šfastnou ranou poštěstilo se francouzskému cestovateli Levaillantovi, zastřeliti hrocha 

 u prostřed řeky, když právě nos k vůli dýchání nad vodu vystrCil. Cestovateli Thun- 

 bergovi vypravoval jistý hodnověrný osadník, kterak toho s jinými více lidmi očitým 

 svědkem byl, když jedna hrošice z vody na břeh vystoupivši mladé porodila, naíež 

 matku zastřelili. Mladé však chytili nepovedlo se jim, neboř toto obratně uskočivši po- 

 spíchalo do řeky, kdežto se potopíc jenom nozdry nad vodou drželo a lak jim uploulo, 

 jakoby již dokonale bylo zvyklé ve vodě se pohybovati. Vidíme z toho jasně, že hroch 

 podobným spůsobem jako vydra, bobr, vodní myš pro vodu jest stvořen, ačkoliv nemá 

 jako oni plovací nohy, silný ocas při plování pomáhající a tučnou srst, která je od mo- 

 krosti chrání. Naopak hroch jest těžké zvíře, přede ale rychle a hbitě plove, a ještě 

 má tu výhodu, že na dně řek chodili může jako na zemi, při čemž bo právě líže těla 

 podporuje. 



Hroch liší se ode všech oněch obouživelních ssavců a ptáků, a( nedím nic o vod- 

 ních, jako tuleňů a velrybu, tím, že při svém ohromném těle ne příliš veliké řeky a je- 

 zera obývá (do moře jen zřídka se poušti), tak že ne v té míře jako jiná menší zví- 

 řata návalům vln jest vysazen. Hroch jest pánem vody, pročež není mu potřebí, zvlášt- 

 ními stroji , jako jest bobrův ocas, plovací nohy atd. vodě se přispůsobili. Vydra ode 

 všech šelem, bobr ode všech hlodavců valně se liší, porovnáme-li je s dlouhonohým 

 psem anebo se zajícem ; hroch ničím valně se neuchyluje od podoby svých soukmenovců, 

 co by ho při plování podporovalo, leda dlouhým dříkem. 



V Dongole v střední Africe tvoří podle Rupella hrocholovci zvláštní třídu lidí, 

 kteří toto zvíře harpunami usmrcují. Podobá se tento lov k lovu na velryby, jenom že 

 harpuna není přivázána na loJ, ve které se nalézají lovci, nýbrž že na konci provazu 

 nalézá se klacek, který na vodě plovaje ukazuje místo, kde hroch se potopil. Ostatně 

 jest tento spůsob lovu dosti nebezpečný, an rozlícené zvíře často vrhá se na čluny 

 lovců a je překocuje. Riippel změřil jednoho takto uloveného hrocha, který byl 13 stře- 

 víců dlouhý a lesáky měl 26 palců dlouhé. Nyní však již zvířat těchto valně ubývá. 



V předpotopních časech žili v Evropě dva druhové hrochů, z nichžto jeden, Hip- 

 popotamus major, větší a též poměrně vyšší byl než afrikánský hroch. Druhý, Hippo- 

 potamus minor, nebyl větší nežli svině. V Indii se našlo více vymřelých druhů, kteří 

 všickni měli tři řezáky nahoře a tři dole. Zároveň s kostmi oněch vymřelých hrochů na- 

 cházejí se T Indii zhusta kosti zvířete velikosti svině, kteréžto podle kostry činí pře- 

 chod od hrochů k sviním : Merycopotamus dissimilis. Lebka jeho jest ouzká a dlouhá, 

 ale v předu ne špičatá jako sviní lebka, nýbrž jako u hrocha čtverhranatě odseknutá ; 

 nohy se podobaly více k sviním nohám, ano k nohám dvoukopytců. 



K sviním, kterýmiž tyto články o kopytnatých ssavcích ukončíme, náležejí nej- 

 menší ze živých zvířat tohoto podřadí. Vyznačují se od ostatních tenšími nohami s ko- 

 pyty, po párech v zadu a v předu postavenými, velikýma ušima, špičatou hlavou a hu- 

 stou srstí. Nohy již velice je přibližují ku dvoukopytnatým ssavcům, nebof ačkoliv čtyry 

 kopyta mají, předce jen dvěma předními země se dotýkají. Lebka (obr. 2.) jest zvláště 

 v zadní části k nosorožcové podobna, skránní kesti nahoře málo k sobě přiblížené, 

 lícní kost silná, oční dutiny po stranách, čelo ploché a široké, čelistní část tenká. Tak- 

 též dolejší čelist jest ku předu ztenčena. Jako u tapíra a nosorožce spočívá na hořejší 



