333 



l)ÍHlus), jest hnědé barvy, má zpodiií pysk bílý a bílou plúmku na každé stranu ry- 

 páku, ostatně jest velikost i podoba jnko ii předešlé. Žije v stádech po stu kusech 

 v Brasilii a v Paraguayi. 



Z vymřelých rodů z čeledi svini jmenuji tady jen Eutelodon , jehož zbytky 

 ve Francouzích se našly a jež velikost hrocha mělo. Jiná vymřelá zvířata ('Aroplothe- 

 rium), s mnoha druhy od velikosti nosorožce až k velikosti zajíce, tvoří zvláštní pod- 

 řadí mnohokopytnatých ssavců a spolu nejnápadnější přechod k dvoukopytnatým. Nohy 

 byly vysoké s dvěma nebo třemi kopyty, taktéž krk a ocas dlouhý. Nosní kosti 

 nenosily rypák. Jen zuby, z kterých se u nich řezáky, tesáky a stoličky nacházejí, 

 více se podobají k zubíim mnohokopytníků (dvoukopytníci nemají v hořejší čelisti žádné 

 zuby). Nejvíce se jich nalézá ve Francouzsku. 



Podali jsme v článcích o mnohokopytnících vše, co jsme o tělesních poměrech 

 těchto zvířat a o spůsobu živobytí jejich sebrati mohli. Jest to pro zeměznalce velmi 

 důležitá čeled, an, jak jsme již s počátku pravili, byli to první čtvernozí ssavci, kteří na 

 zemi žili. Na oněch málo rodech, které ještě v jižních stranách žijí, lze viděti, jaká 

 rozmanitost zevnější povahy u nich jest možná. Mámu slona s chobotetn, nosorožce 

 s rohem, hrocha s tupou hlavou, alrikánské svině s podivnými výrůstky a s límcem ště- 

 tinatým. Snadno lze pochopiti, jak v oněch předpotopních časech, kde počet rodů 

 i druhů mnohem větší nacházíme, i poměry koster mnohem rozmanitější byly (známe 

 mnohokopytníky skamenělé větší než slony, a zase jen velikosti zajíce, štíhlé a nemo- 

 torné ; o výrůstkách, mimo rohy a rypáky, málo víme) ; tato zvířata zastávala pro tehdejší 

 pevninu místo všech nynějších čtveronohých ssavců. 



Podobný výjev ukazuje se v Novém Hollandsku, kde čeled vačic skoro jediní 

 ssavci jsou. Nacházíme tam veliké štíhlé kanguru , u něhož zadní nohy jen dva 

 zřejmé prsty ukazují (dva prsty jsou jen jako malé kůstky v mase schovány), a které 

 zastává místo našich dvoukopytnatých. Žije lam Thylaciiius s psí podobou co šelma, 

 jiní menši s myší podobou, ano i létavci, kteří zastávají místo netopýrů, a jiní, kteří 

 zastávají opice. A všecka tato zvířata náležejí podlé koslry k jednomu řádu, ačkoli ve- 

 likost, poměry postavy, barvy a srsti, zuby a spůsob živobytí u nich velmi rozma- 

 nité jsou. 



V té míře se však vymřelí rodové mnohokopytnatých ssavců od sebe neodchylo- 

 vali. Pokud nám známo, žili tenkráte jen slonové, tapirové, nosorožci, hrachové, svině 

 jako nyní, a mimo ně ještě jiní, kteří přechody tvořili mezi oněmi druhy, a jiní ští- 

 hlejší, ku koňům a ku dvoukopytníkům poněkud podobní. Tedy odchylky postav vždy 

 ještě zůstaly v mezech řady kopytnalých ssavců, a nenacházejí se tu žádné přechody 

 k šelmám a k opicím jako u čeledi vačic v Novém Hollandsku. Jediný přechod od 

 mnohokopytníků k myším (Hyrax a jeho vymřelí pokrevní) z mnoha příčin od nás spolu 

 s myšmi- bude popsán. Kostra jeho jest podobnější k zaječí než k nějaké mnohoko- 

 pytníkové, ačkoliv zuby s nosorožcovými velikou podobnost mají. 



Jako vymřelí ninohokopytníci svědkové byli bujné přírody, kde na půdě nedávno 

 teprv z vody vystouplé ohromné stromy a roslliny obrovské velikosti rostly : tak i po- 

 sud žijící zvírala této čeledi nalézají se v šťastných zemích, kde zima nepanuje a z mo- 

 čálovité země vysoké palmy a bujné plodí nosné slromy strmí, v zemích, které ještě 

 poněkud onen ráz zachovaly, který druhdy na pevninnch celé zeměkoule panoval. 

 I svini', žijící v krajinách, kde bujná teplá příroda již ncouhledným tvarům a neladnýin 



