334 



počasím ustoupila, předce ještě v těchto severních stranách nejbujnější místa, niočály 

 a pralesy k bylu svému si vyhledává a v suchých křovinách, kde srny a zajíci svou 

 potravu si hledají, se nenachází. I nyní ještě zachovala tato zvířata silné, někdy obrov- 

 ské postavy a neobratná těla co znak své příbuznosti s nemotornými vodními ssavci. Po- 

 rovnáme-li s nimi štíhlá, outlá zvířata pustin a skal, mimovolně se nám namítá my- 

 šlénka, ony obry močálů blíže postaviti k velikánům moře nežli k obratným stvořením, 

 která po suché půdě skáči a po stromech lezou. 



O Gr aptolithech. 



Od Jana Krejčího. 



Zároveň s trilobity, o nichž jsme již v jednom z letošních čísel Živy jednali, 

 tvoří tak nazvané Graptolithy jeden z nejvýhradnějších znaků břidUčnatých vrstev 

 okolí Pražského, jsouce obmezeny jen na určité pásmo silurského útvaru. 



Skládajíf vrstvy tyto uprostřed v Čechách (jakož i v Saších, Anglii, Švédsku, 

 Rusku, sev. Americe) rozsáhlé horniště, které se od Českého Brodu až k oupatí šu- 

 mavý prostírá a nejenom svým uložením, nýbrž i kamením ode všech ostatních útvarů 

 rozeznává. Ze zbytků zvířecích, ve vrstvách silurských uložených, poznává se tento 

 útvar patrně co mořský, totiž z mořské vody usazený, Zpodní pásma vrstev jeho ob- 

 sahují hlavně břidličnaté a křemeníte kamení, svrchní pásma skládají se z vápence. Mezi 

 oběma těmito pásmy prostírá se pásmo tmavozelených, zrnitých, z balvanů složených 

 ckalin tak nazvaného zelenokamenu (Diabas), z augitů a živců smíšeného. Můžeme tento 

 zelenokamen od Michle a Chuchlí ke Kosoři, Budňanům, Zdicům, Tetínu, Tachlovicům, 

 Sllvenci, Řeporyjům, Butovicům, Dvorci a Sv. Pankráci sledovali. Zrovna nad zelenoka- 

 raenem a dílem i mezi jeho balvany objevuje se černá, v tenké listy se loupající bři- 

 dlice, která něco přimíchaného vápence a často také veliké řady vápenných koulí obsa- 

 huje. Na deskách této břidlice spatřují se, zvláště na některých nalezištích, otisky 

 pilkovité, jako olůvkem nakreslené, a tof jsou právě nadzmíněné Graptolithy. 



Již Linné uvádí r. 1736 ve svém spisu: Systema Nalurae pod jménem Grap- 

 tolithus (řecky: ygamuv psáti, hůog kámen) podobné otisky, počítá ale knim rozma- 

 nité dendrity a jiné strůmkovilé nákresy na kamenech. Wahlenberg, též švédský 

 přírodopisec, obmezuje (Nov. Act. Soc. Sci. Upsal. vol. YIII. 1821) ale jméno Graptolithů 

 již na jisté zvířecí otisky, které se ve švédských silurských břidUcích vyskytují. Též 

 jiní učenci se o nich zmiňují, považujíce je dílem za otisky mořských rostlin (Rrogni- 

 art), dílem za zvláštní spůsob hlavonohých měkkýšů (Schlottheim), dílem za zvláštní 

 spůsob polypů (Dr. Beck, Murchison). V nejnovější době obrátil Geinitz ve svém 

 popisu silurských skamenělin saských , přede vším ale Bar rande ve své njpBografii 

 o českých Graptolithech (Graptolites de Bohéme par Joachim Barrande. Prague 1850) 

 pozornost na tyto podivné a pro silurský útvar výhradně význačné otisky, z kteréhožto 

 spisu podáváme zde výtah, pokládajíce si za povinnost, seznámiti naše obecenstvo s prá- 

 cemi tak znamenitého učence. 



U nás v Čechách byly Graptolithy v okolí Pražském a Berounském již dávno od 

 obecného lidu pozorovány, a břidlice, v níž se nalézají, byla pro svou černou barvu 

 {t drobivost za kamenné uhlí pokládána. V tom ohledu slouží Graptolithy za určitý 



