337 



a 15krúl sliiliší nežli na Marsiivi. Poněvadž pak núin okrouhlá plocha Jupiterova čty- 

 rykrále větši se jeví nežli Mars, ničlo by z toho následovati, že by Mars jasněji skvít* 

 se musel nežli Jupiter, kdyby obě planety světlo stejným spůsobem odrážely. Ale právě 

 naopak jcvi se nám Jupiter mnohem jasnější nežli Mars, i můžeme z toho souditi, že 

 Jupiter odráží větší množství světla od slunce obdrženého nežli Mars. 



Průměr Jupiterův obnáší v rovníku 20,018 mil, od severu k západu však jenom 

 18, 524 mil. Při takové velikosti otáčí se okolo své osy v podivně krátkém Čase 

 9 hodin 55 minut, tak že rychlost jeho kolotání jenom nepatrně menší jest, nežli rych- 

 lost oběhu jeho kolem slunce. Cas oběhu jeho vysvitá z pozorování dvou skvrn na 

 jeho povrchu. Tyto skvrny objevují se velmi oslíe, pročež i vypočtení dle nich čas 

 oběhu velmi zevrubně se zdá býti určen. Kromě těchto skvrn pozorují se na žlutavé 

 půdě Jupitera šedivé pruhy, v celku slejnoběžné s rovníkem. Nejobyčejněji spatřujeme 

 dva lakové pruhy, mezi nimiž leží rovník v ouzkém světlém pásmu, a tylo pruhy táhnou 

 se kolem celé koule. Ostatní, od rovníku' vzdálenější pruhy jsou mnohem mdlejší a užší, 

 a také se nezdá, že by šly okolo celé koule. Prostřední hlavní pruhy neukazují se ani 

 v stejné šířce ani se stejnou určitostí, jejich kraje bývají někdy ostré, někdy velmi 

 nerovné. 



Jak se zdá, jest Jupiter otočen velmi hustým parokruhem, ve kterém tvoří se 

 tlupy a pásma oblakii, které při znamenité délce a malé proměnlivosti ročních počasí 

 jsou asi mnohem stálejší nežli naše oblaky. Nám objevují se pak takové tlupy oblaků 

 jako pruhy, právě lak, jako vzdálenému pozorovateli tropické deště, které na naší zemi 

 v témž rovnoběžném kruhu též dosti současně povstávají. Ze Jupiter skutečně má pa- 

 rokruh, vyplývá neomylně ze mdlé a nezřetelné podoby, jakou mají kraje oněch pruhů. 

 Svrchu zmíněný rozdíl jeho průměru v rovníku a v točnách jest sám o sobě velmi 

 znamenitý, avšak přece menší, nežli by musel býti, kdyby byl Jupiter těleso tekuté, 

 všude stejně husté. Poněvadž hutnost jeho vůbec velmi se blíží hutnosti vody, my 

 pak předpokládati musíme, že hutností jeho ke středu přibývati musí, následuje z toho, 

 že látky, z nichžto se povrch jeho skládá, musejí ovšem býti mnohem lehčí než voda. 

 Nedá se tedy mysliti, že by zmíněné tlupy oblaků byly utvořeny z vodní páry, naopak 

 musejí tyto vzdušné pokrovy spůsobeny býti jinými, lehčími látkami. Jakkoli poměrná 

 váha Jupitera lak skrovná jest, nicméně tato planeta pro ohromnou velikost svou velmi 

 silné přitahování vykonává; 100 liber na zemi obnáší na jeho rovníku 224 liber, na 

 točnách 276 liber. Sekundové kyvadlo obnáší na rovníku málem 7 Pařížských střevíců, 

 na točnách S'/^. 



Rozdíly v délce dnů jsou na Jupiteru velnji skrovné. Prostřední délka dne Jest 

 4 hodiny 58 minut. Proto jest také klima jednotlivých pásem velmi stálé, a teprv na 

 blízku točen značně se od sebe děli léto a zima. 



Skrze dalekohled spatřujeme Jupitera provázeného čtyřmi svítícími tělesy, obíha- 

 jícími ve kruhu kolem něho. Rozeznáváme tyto sputníky dle jejich postavení , prvním 

 jmenujíce onoho, který jest Jupiteru nejbližší. Pohybují se v drahách, ležících skoro 

 v rovině Jupiteruva rovníku, první a nejbližší v 1 dni 18 hodinách, druhý ve 3 dnech 

 13 hodinách, třetí v 7 dnech 4 hodinách, a čtvrtý a nejvzdálenější v 16 dnech 16 

 hodinách. 



Herschel znamenal při bedlivém pozorování těchto sputníků skrze dalekohled, že 

 mocnost jejich světla trpí periodické změny, a vypočítáním časů, v kterých jejich po- 

 živa 1894. 22 



