338 



vrchy k nám obráceny jsou, mohl určiti rychlost jejich kolotání. Shledal, že ku pla- 

 netě Jupiterovi vezdy obráceni jsou touž stranou, a že za čas oběhu svého okolo něho 

 toliko jednou okolo své osy se otočí, kterážto okolnost podivu hodným spůsobem s na- 

 ším měsícem se shoduje. 



Když sputníkům těmto přijde na dráze jejich státi mezi sluncem a Jupiterem, 

 vrhají na osvětlenou část jeho povrchu stín, rozdílný dle vzdálenosti a velikosti každého 

 z nich. Nastane tedy částečné zatmění Jupitera. Z toho vyplývá, že ani Jupiter ani 

 sputníci jeho nemají vlastního světla. 



Naopak píijde-li sputníkilm na dráze jejich státi za planetou, vidíme je mizeti 

 jednoho po druhém ; jsou to zatmění sputníků. První tři utrpují při každém oběhu svém 

 (akové zatmění, co zatím při čtvrtém jakési výjimky místo mají. Těchto zatmění, která 

 se dosti zevrubně napřed určiti dají, použito jest co signálů astronomických k ustano- 

 vení rozdílné zeměpisní délky vzdálenějších míst na zemi ; taktéž vedly ku poznání 

 pravdy pro celé hvězdářství veledůležité. Znamenáno jest totiž při vypočítávání zatmění 

 z pozorování, činěných okolo času protistání Jupiterova, že v čas sejití vždy o čtvrt 

 hodiny později se dostavila. Opoždění toto rostlo pravidelně s rostoucí vzdáleností Jupi- 

 tera od země, a menšilo se s jeho přibližováním. Romer v Paříži byl první, který při- 

 šel na myšlénku, že paprsek svěllový, pokračující od Jupitera k zemi, nevyhnutelné 

 potřebuje k tomu nějaký čas, byf i sebe menší. K delší cestě potřebuje více času, 

 pročež později dojde k zemi, a to jest příčinou, proč kromě protistání zatměni se 

 opožďují. 



Čtyři tito sputníci nejsou u velikosti příliš od sebe rozdílní, vesměs ale o něco 

 větší nežli náš měsíc. Vzájemné vztahy Jupitera a jeho sputníků poskytují nám bohatou 

 lálku k nejrozmanitějšímu pozorování. Soustava Jupiterova, jak dle prostoru tak i dle 

 času, představuje obraz planetární soustavy v menší míře. Miliony mil representovány 

 jsou tu tisícemi, léta dny, též i oustřední těleso tělesem lisickrále menším, a v dobách 

 vzájemných poruchů, jakými na sebe působí, zaujímají desetiletí místo tisíců let v sou- 

 stavě planetární. 



12. 

 Saturn. 



U vzdálenosti devětkráte větší nežli země probíhá Saturn (Hladolet) dlouhou dráhu 

 svou okolo slunce v době 29'/„ léta. Poznává se po bílém světle bez paprsků, a jednou 

 poznán vždy zase snadno se dá nalézti, poněvadž místo své mezi hvězdami jen velmi 

 zdlouhavě mění, zůstávaje půl třetího roku v témž souhvězdí. Veškerý povrch slunce 

 jeví se mu asi 90krát menší nežli na zemi, pročež také osvětlení jeho sluncem jest 

 90krát menší nežli naše denní světlost, tak že nejkrásnější poledne na té planetě může 

 se rovnati jenom našemu soumraku před samou nocí. Prostřední vzdálenost jeho od 

 slunce obnáší 197 mil. LoJ rychle plovoucí urazila by tu cestu teprva v 650 letech, 

 koule z děla vystřelená ve 92 letech. Pro znamenitější výstředivost své dráhy může se 

 tato planeta až na 186 milionů mil ke slunci přiblížili a až na 308 milionů mil od něho 

 vzdáliti. Vzdálenost její od naší země mění se od 165—229 milionů mil. 

 . , Pravý její průměr od točny k točně obnáší 14,696 mil, vyvýšenina na rovníku' 

 805 mil. Okolo své osy otáčí se v něco více než 10 hodinách. Souběžně s rovníkem 

 táhnou se přes kouli podobné pruhy jako na Jupiterovi, jevíce během času rozmanité 

 proměny. Zevrubněji však pozorovali dají se pro svou slabost jenom skrze největší 





