339 



dalekohledy a pii čistém povětří. Hutnost planety této rovná se v celku hutnosti je- 

 dlového dříví. Že by však při veliké rychlosti kolotání Saturnova na jeho rovníku mno- 

 hem včtší vyvýšenina nalézati se musela, kdyby měl všude stejnou hutnost, pročež musí 

 hutnosti ko středu přibývati jako při zemi a při Jupiterovi. Podle toho může povrch 

 Saturnův míli hutnost jen asi korkového dřeva. Na všechen spůsob jest o mnoho menší 

 nežli hustost vody, a neznáme žádnou kapaninu, která by hustostí nepřekonávala Sa- 

 turna. NepoC-ílajíce komety neznáme žádnou planetu tak skrovné hutnosti. Či snad 

 povrch, jejž vidíme, jest jenom oblakový neb párový obal, pokrývající menší 

 a hustší jádro? 



Čím však Saturn ode všech ostatních planetárních těles se rozeznává, jsou obtá- 

 čející jej velmi široké ale při tom velmi tenké kruhy. Ony svobodně se vznášejí v ro- 

 vině jeho rovníku, k němuž jen vnitřní ouzká hrana prvního kruhu jest obrácena. Ši- 

 roké plochy kruhů viditelný jsou toliko při vzdálení se od rovníka k některé točně. 

 Kruhy odděleny jsou od sebe prázdnými, kolkolem jdoucími mezerami, a jsou ostatně 

 šířky nestejné. Šířka zevnějšího kruhu obnáší 1927 mil, pak přijde mezera 387 mil, 

 a konečně vnitřní kruh, jehož šířka obnáší 3733 mil. Tlouštka kruhů páčí se asi na 

 30 mil. Při zevnějším kruhu pozorovalo se ostatně ještě trojí rozdělení, zevrubné však 

 jejich vyměření nemohlo dosavad býti předsevzato. Mezi širokým vnitřním kruhem 

 a koulí Saturnovou vidělo v nejvnovější době několik hvězdářů ještě jeden kruh, a však 

 velmi mdle se třpytící, který tu prostoru skoro docela vyplíiujc. 



Tyto kruhy, tak jako Saturn sám, osvětlovány jsou od slunce ; spatřuje se toti? 

 stín kruhů na Saturnu, a rovněž i stín Saturna na kruzích. Ze země viděny objevují 

 se kruhy v eliptické podobě. Částka jejich zakryta jest Saturnem, a druhá část zase 

 zakrývá Saturna, po obou stranách pak vyvstávají kruhy jako ucha. Tato eliptická po- 

 doba kruhů mění se podle vespolného postavení země, Saturna a slunce. Někdy jeví 

 se kruhy tak široké, že jednu točnu Saturnovu docela přikrývají, načež sužují se zase, 

 až se promění v outlounký proužek svěllový, vyčnívající po obou bocích Saturna. Tento 

 svěllový proužek jest tak outlý, že toliko skrz největší a nejsilnější dalekohledy jest 

 viditelný. 



Tento výjev nastoupí, když rovina, v níž leží kruhy Saturnovy, prochází sluncem, 

 čili jinými slovy, když slunce přestane osvětlovati jednu stranu kruhů, začínajíc vrhati 

 paprsky své na stranu druhou, která dosavad zastíněna byla. To stává se při každém 

 oběhu Saturnovu dvakrát, tedy vždy asi po palnácti letech. A však ještě v jiném pří -? 

 pádu objevuje se týž úkaz, když totiž země prochází rovinou kruhů. Země tu dlí něrr 

 jaký čas na oné straně kruhů, která není od slunce osvětlena, a kruhy zmizí pro nás 

 docela; za to ale objevuje se ona část Saturna, již přikrývají, co černý pruh, který 

 však pro skrovnou šířku svou jenom pomocí velikých dalekohledů viditelný jest. 



Jedné části obyvatelů Saturna, má-Ii jakých, poskytují kruhy vzácné podívání 

 jakožto veliký, bud jednoduchý neb dvojitý, na nebi rozprostřený, skoro vždy v stejném 

 postavení setrvající, osvětlený oblouk. Druhé části obyvatelů spůsobují za to tytéž 

 kruhy zalmřní slunce, jehož trvání obnáší 15 našich let čili půl roku Saturnova. 



Každému sama od sebe namítá se otázka, kterak je možno, aby tak veliká, 

 z husté hmoty složená tělesa volně se vznášela, a že již dávno nespadla na planetu, 

 kterou obtáčejí. Odpověď na tuto otázku podává rycldé se otáčení kruhů ve svých ro- 

 vinách. Pozorováním nalezeno jest, že čas tohoto otáčení obnáší 10 hodin 29 minut 



23* 



