344 



Mest, Jenž vyteče sám od sehe ještě před lisováním, sluje s a mot eč; co vyteče nnceně, 1 1 s o- 

 vauý, a co po osekán/, z o sečku. Tim spSsohem, kdo ua to dbá, může s toho samého roku 

 I barvy tři druhy míti, totiž : samoteč , a prvui a druhé lisované. Samoteč jest ovsem nejlepší, při 

 bílém má ale velmi mnoho kvasnic, naproti tomu nejslabší jest z oáečkú, mívá ale nejméně kvasnic. 

 Ostatně rozdíly tyto činiti se mohou sice na velikých vinicích, ale i tu nestojí lirubě za mnoho. 



Kysáni. 



Kysáni Jest obrácení se sladké štávy ve víno. To se při bíIem víně děje až po lisování, 

 při červeném ale dříve nežli >e lisuje. Mest bílého vína naleje se do nádob, t. j. do sudu, asi na 

 dva palce neplně. Bylo-ll víno jak náleží vyzrálé a při sbírce pohodlný čas, jedva že jest v sudě, 

 již započne slčeti, a druhý den již hází bublinky jako voda, když se počíná vařit, a tak tim více 

 a vlče, až opravdu jako do varu přijde. Tu často 1 vykypí , a obyčejně při té příležitosti mnoho 

 špíny a kvasnic ze sebe vyhodí. V tom spůsobu setrvá deset i kolikráte více dní. Pak začne ocha • 

 bovat, přestane sičet, a konečně docela umlkne. Po vykysání vypadá zcela jako slrovátka, načež se 

 usedá a po několika týdnech, obyčejné okolo vánoc, počne se čistiti a jasnili. Čím špatnější, tím 

 dříve jest čisté; čím lepší, tim později se učistí. 



Zcela jinak se děje při víně červeném. Červená hřečka, jak již řečeno, hází se do nádob ku 

 kysáni uchystaných, obyčejně do sudů, a to do sedmerek (sedmivěderuích sudů). Když nádoby jsou 

 asi na piíl od shora naplněny, prostře se přes otvor bnď silný plátěný šat neb houně, a na to položí 

 se z téhož samého sudu vybedněné dno. Jak mile se břečka zahřeje, započne ihned okolo oatorů 

 házeti pěny, a často již ten samý den kysati. Čím silněji kyše, tím více tlačí komíny nahoru, a kdyby 

 se jimi nemíchalo, překypěla by. Pročež jak mílitně započne kysati, musí se každý den jednou, ha 

 někdy i dvakrát k a r b o v a t i, t. j. buď paličkou neb motykou musejí se komíny vzhůru vyhnané 

 opět dolů stlačiti, ano až ke dnu ponořiti. Jest k torna na počátku často mnoho síly potřebí, aby 

 se komíny nahoru vyhnané zase do sudu vmačkaly. A však komíny vždy zase nahora se dobývají, 

 a tento pochod silně kysajícího vína poskytuje opravdu zajímavý pohled. Nejprv povstane černý otvor, 

 v kterémžto jaku celé hejno hadů to sičí, se hemží a vzhůru žene , až najednou se vyřítí bělavo- 

 červený var, jenž se z prudká po všech komínech rozleje a sem a tam zmítá; to se opakuje 1 při 

 drahém prolumení komínů i při třetím, až konečně všecko jako v nějaký vařící kotel se promění. Než 

 po několika dnech komíny počnou měknouti, var se tratí, až konečně ustane a komíny se potopí. 



Teďjest čas lisovati. I zde jest dvojí spůsob, hnď provrtati sud asi na deset palců od zpodniho 

 dna a vypustiti samoteč ; anebo vše jak jest házeti na čeřen. Při lisování červeného vína zrovna 

 tak se děje, jako při bílém, a komu na tom záleží, může míti i tu trojí druh vína , totiž samoteč, 

 lisování první a druhé z osečků. Než zde jest to právě naopak: samoteč nemá skorém žádných 

 kvasnic, ale mnohem více lisované, do sklepa pak uložené obyčejně též okolo vánoc se učistí. Bílé 

 víno tedy kyše v sudech, červené na komínech. 



Z vylisovaných komínů dělají patoky neb pačesky, z bílého jsou obyčejně lepší nežli z čeř-, 

 veného. I dělají se takto : z lisu čili z čeřenu sundané komíny nejdříve dobře se roztrolí, pak se 

 naházejí do nějaké nádoby, sudu neb kádě, a na ně se naleje tolik vody, až se potopí. 



Není-li příliš zima, zakysají brzy, a pak se jich užívá buď k pití, neb na polívky, ba 1 také 

 na ocet. Někdy bývají lak silné, že se jimi lze opiti. Vymočené komíny poskytují pochoutku kozám. 



Krylba. 



Poslední práce viniční jest krylba, Krytba jest sehnutí keřů k zemi a přikryti jich buď 

 tyčkami neb zemí. Práce tato koná se následovně. Dělnici se postaví do rázu a započnou vyta- 

 hovati a stranou klásti tyčky, pak odkopá každý několik keřů, sehne je k sobě, položí přes ně proti 

 sobě dvě tyčky, a přes tyto napřič ostatních pět neb šest, přihrábne je hlínou, a keře jsou ukryty. 

 Takovíto odděleničko slově postel. Jak se pracovalo s prvními keři , tak se i pracuje dále 

 s ostatními. Když pak všecky keře pod postelí uloženy jsou, jest i práce pro tento rok dokonána, 

 což se obyčejně stává asi na týden před sv. Martinem, 



