354 



myslí také věrnou píli v domácnosti, jednoduchost, pracovitost a skromnou spokojenost 

 starých, dobrých časů zachovaly, a kteréž bohužel již více a více z rodin našich se ztrácejí. 

 S prvním svitem ranním počínají její starosti, a při západu může se pokojně na 

 cudné lože odebrati. Vyhledavši si ráno příhodné místo, položí do něho vejce a krákorá 

 sama s sebou spokojena hlasité, aby celý dům o tom zvěděl. Jak radostně běží, na- 

 šla-li žížalu ! A co teprva když je matkou ! Celá podoba její se změní. Rozčechraná, 

 s poloolevřenými křídly vždy k ochraně hotovými, vodí svou rodinu, poučujíc a vábíc ji 

 zvláštním jemným kvočem; každé zrnko kuřátkům rozkousne, každý drobek položí jim 

 před zobáčky, všechny obstarává a jenom na sebe zapomíná. A jakkoli oko její ani nej- 

 menšího Cervíčka nepřehiídne, má při tom vždy také nejpilnější zřetel na každé nebez- 

 pečí; již vysoko v oblacích spatří vznášejícího se luňáka a ouzkostlivým hlasem svolává 

 ihned dílky bezstarostně roztroušené. A dítky rozumějí hlasu jejímu, ouprkem při- 

 běhnou a ukryjí se pod rozšířenými křídly jako pod štítem, na nějž zobák lupiče marně 

 naráží. S jakou vřelou mateřskou láskou opatruje kachňálko, jež vyseděla. Nevědouc, 

 že jest to cizí, podstrčené dítě, vede je na louku, aby mu tam semení hledala a hra- 

 bati je učila. Ale běda! tam klokotá potůček, a malý žlutý plavec, nedbaje na poučení 

 vychovatelky, batolí se u radostnéai vytržení ke spřízněnému živlu, jako magnetickou 

 silou přitažen, vrhne se v něj a směle si hraje ve vlnách. Jak se tu ulekne ubohá 

 matka, jak běhá sem tam po břehu, napomíná, prosí a volá o pomoc. 



Zajisté jest to tklivá lidská známka věrné oddanosti, a pochopíme z toho, jak se 

 kvočna, i při své ošumělosli, od synů a otců chváliti může. Vážný Platarch vystavuje ji za 

 vzor lásky k rodičům a dětem, Arabové a Slované postavili ji i s kuřátky mezi hvězdy, 

 a sám Kristus Pán porovnával svou lásku k pokolení lidskému s láskou slepice k svým 

 kuřátkům. A zajisté mezi všemi podobenstvími nového zákona není žádné laska- 

 vější a lahodnější. 



Čím skromnější jest slepice, tím skvěleji jest přioděn udatný a bedlivý manžel 

 její kokeš. Proto objevuje se také mezi prvními rádci při dvoře krále Lva (v nové 

 raddě pana Smila). Vysoká mysl kohouta jeví se již v nádherném rouchu jeho. Prsa 

 klenou se jako krunýř, vousy rdí se jako plamen, z oka září smělost a chůze jeho jest 

 plna důstojnosti. 



Troje, praví Šalomoun, má pěknou chůzi a čtvrté kráčí dobře : lev mocný mezi 

 zvěří nikoho se neboje, beran s ozbrojeným čelem, kohout se silnýma nohama, a král, 

 jemuž nikdo zdorovati nemůže. Věru k panování jest kohout zrozen, od hlavy až do 

 paty jest šlechticem. Jde-li skrz bránu, kudy by jezdec projeti mohl, shýbne předce 

 hlavu, aby si ozdobný hřeben nenarazil ; tak vysoko cení svou důstojnost. Nejlépe se 

 ale jeví při svém zpěvu. Podívav se zkušeným zrakem na zamračenou obluhu vylítne 

 na střechu, pravá noha kročí před levou a tato zřistane pólo vyzdvižena. Celá postava 

 se nyní vztýčí, peří na krku se zježí, prsa se nadmou, křídla tlukou o boky, a oko 

 mhouří sA v zanícení. Daleko pak rozlihá se jeho kokrhání, jako kovový zvuk polnice. 

 Před ním prchají zachmuřené nestvůry noční, a radostně je vítá noční bloudivý 

 poutník, poznávaje z hlasu jeho blízkost ochranných hdských sídel. Pobožného budí 



k modlitbě, neb 



již kohout zpívá, 



Pána svého vzývá ; 



vstaiiiž člověče ! 



