355 



prifiniž péče, 

 bys chválil Boha, 



jenž tvá ochrana (Slavíček rajský r. 17i9); 

 učence budí k ranní práci, leká zlosyna, napomíná líného : 

 Neroď bydlili lenivě s sebú, 

 af zlý duch nevládne tebú (Nová radda) ; 

 slibuje vláhu rolníku a Ičší toho, komu noc v strastech uplývá : 

 Ó zpívejte naši kohouti, 

 af se mó srdečko nermoutí! (Národní píseň.) 



Když Orion nebeskou stráž nastoupí a na pcraatém šatu fmého ptactva ještě rosa 

 se perlí, již rozléhá se jásavý jeho zpčv, jímž se trhá spánku blahpkjaiflný závoj a vše- 

 clicn sval k práci, boji a vítězství se napíná. 



řroto upevnili pobožní mistři podobu jeho vysoko na věže kostelní ke znamení 

 kříže, aby vedle ochranitele stál napomínatel a buditel ; proto malují moudří učitelé ko- 

 houta m první lístek písmenný, napomínajíce tím mládež, že záhy počíti musí, kdo 

 blahého chce cíle dojíti. 



Vojínové brali ho do ležení válečného, aby je v čas budil a upomínal ; a jak 

 nadmul hrdinská prsa jejich, když v strašlivé, krvavé bitvě mořské na roztříštěný stožár 

 Nelsonova korábu vyletěl a v dešli dělových koulí vítězoslavně zakokrhal! A tof pro 

 kohouta nejkrásnější míslo, tam náleží. Neboť on sám jest vojín udatný, smělý, vytr- 

 valý, nad svou ctí bdělý, jako žádné jiné zvíře. Vnikne-li jiný kohout do dvoru jeho, 

 staví se mu směle v úsirely, otřásá křídlama a naráží na něj úprkem. Hřeben se krví 

 naleje, peří na krku se zježí jako slít, z očí srši plamen, tuhá ostruha jest připravena, 

 a mocným skokem snaží se odpQrce sraziti a rozšlapati. Jest to boj dlouhý, tvrdo- 

 šíjný. Couvá-li jeden, jest to jen na oko, brzo začne boj tím krutější. Konečně umdlí 

 křídla a ozbrojené nohy, a oba sáhnou k poslední, strašlivé zbrani. Jako krupobití 

 padají rány zobáků, a brzo Hne se jim krev z krku a hlavy. Tu opouští srdnatost ne- 

 přítele, on couvá, prchá se sklopeným chvostem, zalézá do kouta, krákorá o milost, a pro- 

 následován nejrychlejším outěkem se zachrání. Boj jest rozhodnut, a vítěz, l)y{ i krvá- 

 cel, vznese se na zeJ a smělým kokrhem zvěstuje svou vítězoslávu. 



Nedivme se tedy, že celé národy, ba i vzdělaný a vážný národ anglický, v bojích 

 kohoutích zvláštní nalézají kratochvil. Již Themislokles (Aeliani var. híst.) podněcoval 

 příkladem kohoutího boje, jejž před vojskem vyvésti dal, kleslou mysl svých bojovníků. 

 „Hle !" pravil, „vidíte udatnost a bojovnost těchto zvířat, jenž pouze za příčinou vítěz- 

 ství bojují, vy ale, kteříž bojujete za vlast, za své rodiny, přátele, za svobodu a mo- 

 hyly svých praotců — chtěli byste zoufati ?" A Řekové, nadšeni touto řečí, vyrvali 

 barbarům vítězství. Poslední účel války není ale válka. Také kohout bojuje jenom 

 o dosažení míru a udržení vlády. Kohout jest samovládce, ale doma více pokojemi- 

 lovný patriarcha i jemnějším citům přístupný. Ve svém dvoře, obklíčen svými druž- 

 kami, podává příklad starostlivého manžela. Všem vyhoví, žádnou ze svých družek ne- 

 zanedbává, ačkoliv přťdce některé miláčky vyznamenává. Soběckost nenáleží k jeho 

 vadám. Nalezne-li dobrou pochoutku, svolává ihned zvučným hlasem celou svou čeleď, 

 nebof dělí se s nimi i o nejinoiiši kouřtk ; ale žádná z jeho družek nesmí se ani zrnka 

 dotknouti, dříve nežli on sám počne. Toť docela podle starého přísného mravu našich 



23 *^ 



