360 



Holubióka sivá Sadně na kolajku, 



Neurobí škody, Napije sa vody. 



A holub z archy Noemovy! Jaký lo utěšený obraz, když letí přes ohromné roz- 

 vlněné moře nazpět do korábu, nesa zelenou ratolest co známku smíření ! 



Milý, pěkný pták jest holub, k ílověkn přitulen a přece svoboden, vždy v čistém 

 rouše, v barvě světlé, íasto skvělé ; každý jeho pohyb jest něžný, v chQzi a letu vždy 

 jeví se bodrá jeho mysl. Jest sice jisto, že holubička jest poněkud marná, ale jak jí 

 to sluší ! Jedna nosí luzný čepeček, druhá malý chochol nebo límec anebo stužku ; 

 jedna houká, druhá se směje, jiná zase v letu do kolečka se točí. Jak pěkně pospíchá 

 bíle obroubená nožka po suchém písku, jak zvědavě a chytře dívá se červenavé oko 

 její dokola, a jak toužebně vábí holub holubici ze zeleného loubí. 

 „Poletova holub se dřeva na dřevo, 

 Žaloslivo vrká hoře všemu lesu* (Zbyhoň). 



A když k němu přilítne holubice, jak tu neustálým celováním a pokloňováním, 

 otáčením, obcházením a vrkáním svou lásku jeví. A to netrvá jako u jiných ptáků jen 

 jedno léto, nýbrž holub a holubice žijí věrně a srdečně pospolu až do smrti. 



Jako k manželu, chová se i holubice k svým dětem, ošetřujíc je věrně a pilně; 

 každé zrnko jim dříve ve volátku rozmočí, a když dospělé holoubě ponejprv budník 

 opouští, oblétá je slarostlivá matka se všech stran. Nic není žalostnějšího, jaRo viděti 

 holuby při požáru ; skrze hustý dým a plamen lítají ubozí ptáci vždy v kratších a rych- 

 lejších kruzích kolem holubníka, až popálení a omámení na zem neb do ohně padají.. 



Ale i své příznivce milují vděčně a věrně. Již mnohokráte se pozorovalo, že 

 holubi při smrti svých pánů nad domem, pohřebním průvodem a hřbitovem jako na 

 rozloučenou vířili. Let holuba jest krásný a rychlý, nejrychlejší v celém ptactvu, a je- 

 diná jeho zbraň proti ostříži. Koluje-li dravec vysoko nad dvorem, že jej lidské oko 

 ani nespatří, již jej viděl holub, a není-U uschování možné, vyzdvihne se ihned celý 

 zástup do výšky. Vždy rychleji a rychleji zatáčí se hustě zapletený uzel, aby se vrah 

 zmámil, tento se vrhne mezi ně a obyčejně zmýlí se v kořisti. Pokouší se ještě dva- 

 třikráte o lup, ale konečně mu nezbývá nic, nežli zahanben se odelrati. Pronásleduje-li 

 ostříž jednotlivého holuba, hledí tento v obratech co blesk rychlých nejbližší stromoví 

 dostihnouti, v němž ho již žádnou mocí lapiti nemůže. 



Vypočítalo se, že holub za deset minut cestu tří hodin iřeleti, letí tedy více 

 než dvakrát tak rychle jako parovůz. Pro tuto rychlost a přítulaost k svému stálému 

 bydlišti používalo se holubů již od dávných časů co poslů. Pivní mezi Římany, jenž 

 takového posla užil, byl D. Brutus, pustiv z Mutiny od Antonia obležené holuba s po- 

 selstvím k republikánům. A Aelian vypravuje o Taurosthenu z Aeginy, který dobyv 

 v olympických ^hrách věnce vítězoslavného, zprávu o tom po holibu na svůj rodinný ostrov 

 poslal. Nejlépe se hodí ale k zamilovaným zprávám, nose ptaníčka od milého k milé, 

 čehož zajisté již dávno od lidu našeho užíváno bylo, jak o tom svědčí píseň : 

 Vyletěla sivá holubička, píše milý píše, 



přinesla psaníčko od miláčka; že on k ní přijede co nejspíše. 



Tak jest tedy holub pták nejdobrotivější, symbol tichosti, mírností, lásky, druž- 

 nosti, svornosti a slovem vší života čistoty a svatosti. 



Nuže následujme jej, pamětlivi slov božského mistra : 

 Buďtež upřimm' jako holubice ! 



