871 



S ohledem na plodní ústroje rozeznávají se jalovce a cypřiše nápadně od smr- 

 kovitých tím, že zde každá rostlina bud jen samčí anebo jen sami£íkvéty nese, kteréžto 

 oba květy v koutech letošních výbĎžká povstávají. Samčí květ (obr. 4. S(J jest vůbec ta- 

 kový jako u smrkovitých, toiiž osa, na jejímž dolejším konci několik šupin pupenních 

 Jíiko kalich sedí, na ostatní části jsou prášníky, ale me'n§ četné nežli u oněch. Také 

 iiiHJí prášníky jiné uspořádání ; prášníkový list jest totiž štitnatý ústroj, malou stopkou na 

 ose upevněný a na dolejší straně čtyřmi prášnikovými vaky opatřený (obr. 4. a), kdežto 

 u smrkovilýťh jsou jenom dva. Nejvýznačnější rozdíly objevují se u rostlin obyčejně na 

 samicích ůstrojech, a lak i zde. Samicí květ jalovce skládá se z kraťounké osy, která 

 tak jako šiška sosnovitých dole pravými šupinami obstoupena jest, mimo to ale jenom 

 několik šupin nese, v jejichž koutech semenní pupeny sedí; tyto vynikají zde bezpro- 

 středně z koutu šupin, kdežto se u smrkovitých dříve zvláštní šupina vytvořuje, na níž 

 dvě semenní poupata se nalézají; u jalovce jest vždy jenom jeden semenní pupen za 

 šupinou. Při zrání zvětšují se šupiny šiškové, u cypřišů zdrevnafí, a celý plod zdá se 

 z pětihranných štítů složen býti. U jalovce stávají se šupinaté lisly semena masitými 

 a srostou dohromady, tvoříce tak zvláštní bobuli, která ale nic společného nemá s pra- 

 vou bobulí rybizu, angreštu atd. , nýbrž docela jako šiška ustrojena jest. Cypřišový 

 plod má ještě velikou podobnost se šiškou smrkovitých, zvláště borovice, plod jalovce 

 ale tvolí přechod k plodu tisovému. U tisu jsou totiž na samicím květu dole také šu- 

 piny, místo toho ale, aby semenní pupeny v koutech šupinatých listů seděly, promění 

 se konec květové osy sám v semenní pupen, a sice jediný, jejž květ vytvoří. Pupen 

 tento promění se konečně v semeno s tvrdou skořápkou. Část květ né osy, na níž se- 

 meno sedí, vyvine se v masitý červený obal, kterýž přes semeno se překlopí a plodu po- 

 dobu bobule dá. Ale plod tisu není bobulí, tak jako ani jalovec. Také samčí květ uchy- 

 luje se od jehněd smrkovitých a cypřišovilých ; osa její dole šupinami obstoupená nese 

 nahoře štítnaté prášníkové listy, z nichž každý na zpodní straně šest prášníkových vaků 

 nese. Všeobecná podoba tisu upominá ještě na smrkovilé stromy, ačkoliv má rozvět- 

 vení více keřovité ; mladé větve mají takovou pravidelnost jako jedle, a také listy jsou 

 ve dvou řadách sestaveny. 



Tis jest strom smutný, tmavozelenými jehlami pokrytý , u nás v Cechách již 

 vůbec vzácný, ačkoliv dřuhdy celé lesy tvořil. 



Vylíčili jsme tím v krátkých popisech význačné vlastnosti Iři čeledí, které, ačkoli 

 \c všeobecné podobě, ve květu a plodu veliké rozdílnosti jeví, předce v lislcoh, ve 

 vnitřním úsirojí, hlavně pak v ústrojí semena a klíčku souhlasí a tedy jeden řád tvoří. 



Listy sosen nazývají se jehly, ačkoliv jen u smrkovitých a u tisů podobu jehel 

 mají. Cypřiše, Ihuje a několik jalovců mají šupinatě přilehající lisly. Vnitřní ústrojí 

 souhlasí ale u všech čeledí. Dříví jejich obsahuje loliž dvoje spůsoby buněk, podélné 

 dí^vCné a příční vodorovné dřenní buňky (viz pojednáni o dřiví v Živě č. 10). Cévy 

 jiných stromů chybí zde docela. Za to objevují se u sosen zvláštní smolné průduchy, 

 ■které jenom lisům, tak jako všem jiným stromům, chybí. Smolné průduchy jsou dlouhé 

 rubicc buněčným tkanivcm obstoupené, a táhnou se dřívím a korou smrkovitých, u cy- 

 přišů jsou ale jenom v kůře a listech. V trubicích těchto nalézá se v aetheri- 

 ckých olejích rozpuštěná smůla , kicrá se v stáří vylučuje. Dříví smolou proniknuté 

 nazývá se louč. 



Spoliíčný znak pojednaný ch Iři čeledí Icži ledy v fcmenu, které se zde vždy co 



2i^ 



