376 



nemáme ještě o této planetě, poněvadž její vyšetřování jest příliš obtížné, aby již nyní 

 moblo poskytovati dalších výsledků. 



15. 

 Závěrek. 

 V tom, co jsme tuto podali, obsaženo jest vše, co posud vypátráno jest o po- 

 měrech planet, pokud je považujeme co členy veškeré soustavy. S toho však stanoviště 

 přede vším jiným jenom nejmenší část lidí pojímá vesmír; hlavní předmět zvědavosti 

 byla odjakživa podobnost planet k naší zemi a jsoucnost rozumných bytostí na nich, 

 aneb vůbec vyšetření konečných oučelů, jakých má býti dosaženo trvajícím zřízením. 

 Z předešlých dob máme v tom nejrozmanitějších domněnek, v žádném čase však nepra- 

 cováno tolik o tomto předmětu jako za našich dnů. Více k ukázání nejistoty všech 

 domněnek, nežli k vyvedení nějakého positivního resultálu, chci při důležitosti, jaká se 

 z mnohých stran na lo klade, vytknouti zde některé okolnosti. 



Jsoulč dvě síly čili dvá působitelé, na nichž před jinými záleží zachování a 

 prospěch lidské jsoucnosti — světlo a teplo. Tyto sděluje slunce planetám svým podle 

 jejich vzdálenosti. Čím dále jdeme dp prostoru světového, tím menší objevuje se slunce, 

 tím méně bude při stejných okolnostech planety osvětlovati a zahřívati; lak dostává od 

 ní Merkur eV^krát tolik jako země, an Neptunu dostane se jen 900. díl toho co nám. 

 Z Neptuna vidino vypadá slunce asi tak jako u nás Venuše, když co dennice neb 

 večernice největšího lesku svého dosáhne. Jakkoli by pro ličely lidské společnosti ta- 

 kové osvětlení bylo velmi nepříznivou okolností, nemůže se předce nikterak tvrdili, že se 

 tím vylučuje možnost lidského bytí. Pokud se jedná toliko o světlo, mám za to, že by 

 na každé planetě mohla lidská přirozenost obstáti. Ani lesk slunce na Merkuru, ani 

 šerý soumrak na nejvzdálenějších planetách nepůsobily by zhoubně na ústrojí, které, 

 jak zkušenost učí, může přivyknouti jak jasnému světlu zemi obratníkových tak i spo- 

 rému osvětlení grónské zimy. Jinak jest s teplem, které ovšem musí býti drženo v me- 

 zech dosti těsných, má-li při lom lidské ústroji obstáli a prospívali. Zatím však na- 

 skytují se rozličné úvahy, které dávají té otázce jinou podobu. Víme loliž, že ohří- 

 vání pomocí slunečních paprsků jeví se zcela bezoučinným, kde povětrné poměry pří- 

 znivé nepůsobí. Co spomáhá vrcholku Etny veliké množství tepla, jež přijímá! V té 

 míře , jak se tu teplota vyvinuje , sálá zase do prostoru světového, nechávajíc holý 

 vrcholek věčným sněhem pokrytý, kdežto sousední roviny Sicílie, chráněné hustším paro- 

 kruhem a méně vydané pohybu vzduchu, mají zbytečné horko. Jaký stupeň vlastního 

 tepla mají jednotlivé planety, a v jaké míře otáčející je parokruh před přílišným sáláním 

 je chrání, arci nevíme, a však není nepodobné, že zevnější planety pokryty jsou obla- 

 kovou hmotou, klerá zamezuje sálání. Není tedy žádného nevývratného důvodu, který 

 by nás opravňoval k závěrce, že se nenalézá také na Saturnu a Uranu teplota na- 

 šemu ústrojí snesitelná. 



Co se týče střídavosti světla a tmy, tepla a zimy, učí nás již bezprostřední 

 názor, že při planetách nalézají se nejrozličnější poměry, při čemž by delší, nikoli pak 

 kratší doby střídavosti životni poměry lidské nejvíce proměňovaly. Na Jupi Irovy pěti- 

 hodinný den a též na noc stejné délky — nejkratší střídavost kterou známe — dosti 

 snadno bychom mohli zvyknouti ; ale již 29denní střídavost světla a tmy, jako na 

 měsíci, byla by nám velmi nepohodlná, 141etá pak tma pod stínem Saturnova kruhu, 



