2 
oznamoval, ocasem radostí mrdajeŤ dosvědčuje, že již tenkráte pes tím byl, čímž až 
posud jest, totiž přítelem domácím. 
Římské nápisy na domech: ,„„Cave camem“ (střez se psa) jsou nám patrným dů- 
kazem. že i Římané ostražité psy měli, kterým všechen svůj movilý i nemovitý statek 
proti dlouhým prstům pod ochranu dávali. 
V Korintě bylo střežení hradu svěřeno padesáti psům, jejichžto náčelník „Soler'“ 
při náhlém hradu přepadnutí od nepřátel v moci tak statečně se držel, že jeho oslra- 
žitostí hrad zachráněn byl; začež mu občané Korinlští mramorový sloup postavili s ná- 
pisem : „„Statečnému: hajiteli a vysvoboditeli Korintu. | 
Známky ctění a chování psa nalézají se též u severních národů staropohanských 
a dají se až do hor asiatských sledovati. 
- © T v novějších časech požíval pes u všech národů celého světa veliké obliby 
čímž se stalo, že druh jeho na množství odrůd a plemen se rozmnožil, které po všechny 
časy svých milovníků a pěstitelů nalézaly, Andrea Doria, dože Janovský, držel pro 
svého psíka „Polda“ dva sloužící, a všickni jeho psi směli jen ze stříbrných talířů po- 
krm dostávati. Bedřich II, tak jako císař Hadrian, sotva miloval kterého člověka více 
nad svou čubičku „„Alkmenu““, již konečně v hrobce pohřbil, kterou pro sebe byl usta- 
novil; pro své 'oslatní psy, jichž osmdesáte bylo, držel dva správce, jednoho lékaře 
a více služebníků.. Veliký Newton měl zamilovaného psíka, Diamanla jmenem; tento 
leza po jeho: psacím stole skácel svíci o spálil právě dohotovený rukopis pána svého. 
Newton, spatřiv zpoustu na svém stole, zvolal: „Ó Diamante; kdybys věděl, jakou 
škodu jsi mi spůsobil l“ Načež vzav papír počal trpělivě psáti znova. 
Císař Jindřich IV. nosil na svém vlastním krku v košíku malého psíka, a cho- 
vání psů jej stálo každoročně přes 100.000 tolarů. 
Ve Vídni bylo roku 1805 přes 30.000 psů, z větší části držaných z oblíbení 
a pro zábavu. 
Nač však uváděti dalších příkladů? 
Pes pro své cnosti již v šedověké slarobylosti na nebe v krásné souhvězdí 
„psa“ vyzdvižen byl, z čehož vysvítá, že výtečné jeho vlastnosti po vší zemí a odě 
všech národu vždy dle zásluhy oceněny byly. 
Pohlédněme tedy blíže na psa a jeho vlastnosti, abychom seznali, zdali v skutku 
obliby té hoden jest, které se po všechny časy účastným stával.  Ohledejme přede 
vším duševní jeho povahu, ponechavše sobě rozbor dle těla na podruhé. 
Kdož by neznal psa a několik výjevů ze života jeho? Kdož by nebyl poznal, kterak 
zvíře to v'obcování s člověkem mnoho lidského na sebe přijato? 
Ano, nechybíme o mnoho řeknouce, že má pes všechny cnosti i necnosti, mravý 
i nemravy: lidské; rozpomenouce se při lom na jisté pravdivé přisloví shledáme, že 
talo povaha jeho právě k upevnění přátelství s člověkem nejvíce přispěti mohla, Ke 
čnostem jeho náleží: věrnost, 'bedlivost, ostražitost, láska k pánu, oddanost a vděč- 
nost; pes je též trpělivý, obzvláště od slabších dá sobě mmoho líbiti, nenávidí nepří- 
tele „svého pána a ctí jeho přátely; on má rozum, pamět, obrazotvarnost i soudnost, 
cítí radost po dobrém činu a ví dobře když pochybil — i jej trápí zlé svědomí. 
Též ve schopnostech“ intelligentních ukazuje se pes hodným povolání svého 
k lidské společnosti. Viděli jsme psa, který v karty hrál, písmeny ve slova skládal, 
barvy wozeznůval, počítal a jiné svobodné umění provozoval; jiného, klerý na stráži 
