5 
jako Římští gladiatorové, rvou se v louži a blátě a jen řádná baštonáda rozžene ne- 
vstupné práče. Tim se však ani jednomu ani druhému neučinilo za vděk, nýbrž nad- 
běhnouce jeden druhému, poznovu se co nejurputněji popadnou, až se vílězství roz- 
hodne. Přemožený stáhna ocas mezi nohy se strašným jekotem dá se na útěk, aby 
sobě při nejbližší příležitosti na slabším spoludruhu pokaženou chuť opět napravil. 
Z cízího domu utíká každý i před nejmizernějším pinčem, a je-li na návštěvě, dá se od 
něho pokoušeti, hryzli, i nejhorší si nechá líbiti; kvílí jen, činí-li se mu násílí, za- 
pomínaje na odpor — znáť on konveniencí a právo domácí, 
S ostatními zvířaty domácími pes vždy dobře vychází, až na kočku ; kdo znich 
více vinen, necháme nerozhodnuté, jisto však jest, že tato, jak jen pes se hne, již 
má ma něj drápy napřažené, za kteréž překvapení někdy také důkladně svou mzdu 
obdrží. Přátelství psovo s koňem i se lvem je vůbec známo; však i k ostatním zví- 
řalům ukazuje mnohokráte velikou náklonnost, kdežlo by se spíše opak toho očeká- 
vati měl. Jeden vyžel čili stavěcí pes zaškrlil housera, načež mu tento za trest na 
krk přivázan byl. Osiřelá husa pronásledovala s velikou nenávistí provinilce; ale brzy 
povstalo mezi nimi nerozdílné přátelství. Konečně přišlo tak daleko, že spolu z je- 
dnoho koryta žrali, pod jednou střechou žili a v zimě jeden druhého zahřívali; bylli 
pes na pole odveden, volala jej husa nemstále pronikavým křikem a neupokojila se 
dříve, až zase miláčka svého u sebe viděla. Podobné přátelství povstalo mezi psem 
a koroptví, při čemž tato, ztrativši svého spoludruha, sedmého dne se po“ něm žalostí 
umořila. My, pominouce mnohých jiných příkladů toho druhu, podolkneme ještě otcov- 
skou lásku a maleřskou pečlivost psí k svým mláďatům. k 
Kníže D. ve Vídni měl cvičeného psa, jemuž dovoleno bylo, knížecímu kuchař! 
denně jistý počet housek od pekaře v košíku přinášeti. Delší čas vyplňoval stalný 
(pudl svůj ouřad k všeobecné spokojenosti. To však se změnilo. Od několika dnů 
dostával: kuchař vždy o dvě housky méně. Přičítaje to mýlce pekařově, oznámil mu 
denní deficit. Na ujištění však pekařovo, že na jeho straně mýlka býti nemůže, při- 
kročilo se k pozorování nosiče. Panský služebník sledoval tedy druhého dne v malé 
vzdálenosti podezřelého pudla. Pes, obdržev jak obyčejně svůj počet housek, ubíral 
se k domovu, ne však cestou přímou, nýbrž zaběhna do postranní uličky vklouzl do 
vrat domu cizího. Popošed na dvoře ku psí boudě zastavil se, postavil koš a výňav 
z něho dvě housky rozkousal je a krmil svoje — mláďata. Polěšiv se a odbyv lak 
svou otcovskou povinnost, vzal koš a ubíhal pilně k domovu. Laskavý kníže, poznav 
příkladnou cnost svého miláčka neobmezil dobročinnost jeho. Není tu rozmysl péče 
otcovské dosli zřejmý? Bismarkova čuba, přijdouc z honby uhřáta, nikdy nekojila svá 
mláďata dříve, pokud se ouplně neochladila. Kdo ji o tom poučil? Přirozený pud? 
Jak jemný jest rozdíl mezi tímto a důmyslnou rozvahou čili rozumem! Kdo zná všechny 
tajné stránky duše zvířecí? O psu můžeme tvrdili, že mnoho, co činí, děje se s roz- 
vahou a z předsevzetí; o psu též směle říci můžeme, že lže. "Tak chytře se přetva- 
řuje, jakoby se mu nikam. jíti nechtělo, a sotva že se poohlédneme, již je ten tam. 
Chce-li z pokoje ven, jak dobře si to vyčíhá, aby při prvním olevření dveří vstupu- 
jícimu skrze nohy proklouzl, aneb se postaví k sesli tak, abychom jej viděli, zdvihne 
zadní nohu, jakoby. jistou polřebu cítil, jsa jist, že ho po tomto manévru vyženeme; 
mestane-li se to ale, tu jakoby nic s úplnou resignací lehne pod stůl, aniž se mu více 
chce: — on úplně lhal! Přichází-li z nedovoleného nočního toulání a pozoruje, že pán 
