Mnoho se naučí pes ve svém živobytí, ještě více ale dovtipí se sám. Na dvéře 
škrabat aneb je sobě otevřít umí snad každý, který toho jen mocen jest. I kořalku 
a jiné líhové nápoje naučí se pít, činí to ale vždy jen s nevoli! Příroda obdařila jej 
mnohýmí zvláštnostmi, ale i pevnou koží, dobrou plecí a silnými běhy. Pes se potí 
jenom jazykem, jímž i vodu chlemslá. 
Že pes, jakož i jiná zvířata vyššími schopnostmi nadaná, svou zvláštní řeč má, 
totiž že rozličnými proměnami svého hlasu vyjadřuje rozličné své city a myšlénky, 
o tom zajisté každý vlastní zkušeností se přesvědčil. Pozorujme na př. psa, který 
v noci hlídá osamělý dvůr. Přeruší-li mrtvé licho nějaký Šramot dosti vzdálený, anebo 
vzbudí-li pozornost jeho lidské kročeje, začíná svou nevrlost nad lím dávati najevo 
tichým vrčením.  Neustane-li šramot, stane se vrčení toto hlasitějším, a později přejde 
v temné, krátce přerývané štěkání, tak že vždy za tři neb čtyry sekundy vyrazí ze 
sebe krátký hlas. Čím blíže přichází předmět jeho nevrlosti, tím hlasitějším a častěj“ 
ším stává se jeho štěkot. Konečně dosáhne nejvyššího stupně a opakuje se tak rychle, 
že zvíře sotva si béře času, aby popadlo ducha. Je-li to člověk, jenž se blíží, a'hro- 
zí-li snad psu. napřaženou holí, tento, cílě se slabým proti odpůrci svému, při každé 
zamířené ráně nazpět odskočí, při čemž vydává docela jiný, s nářkem smíšený štěkot. 
Jde-li pak člověk svou cestou dále, bude ho pes s obnovenou srdnatostí následovati, vždy sil 
něji za ním štěkaje, až ho ztratí z očí, při čemž bude štěkotu jeho toliko postoupně ubývati. 
Konečně myslíme, že docela přestál Napadne-li mu ale znova, jak zle bylo s ním 
nakládáno a jak hanebně byl odbýván, tu nezřídka opět začne štěkati, ale bude to 
zase docela jiný štěkot, smíšený s vylím, naznačující mrzutost a nespokojenost s se- 
bou samým. : 
A co chce pes s tímlo svým rozličným křikem ? Nepochybně má přitom nějaký 
úmysl. Tento může býli dvojí. Buď chce příchozího  odstrašit, anebo pánu svému 
blížící se nebezpečenství oznámit, jakoby asi říci chtěl: „„Ty, jenž se blížíš, nechoď 
dále; neboť hle, já bdím! — Nikdy nedopustím, abysi se dostal do domu! — — 
Zpátky, zpátky! — Dám se do tebe! — Co! ty mne chceš bít? — tady, kde jsem 
doma — kde hlídám ? — To je přes příliš! — to neztrpím! — já ti předce neustou- 
pím! — tu jsem zas — teď jdeš ty. — Já tě předce zahnal. — Ha! jen kdybych tě 
mohl ze zadu do nohy kousnout —— On na mne napřáhl — to byla smělost! — 'to 
mne mrzí ! — to je bolesiné pro poctivého psa! -— Hrozit mně holí !““ — Anebo: „Ty pane 
tam ve světnici! dej pozor! já slyším něco zdaleka! Čekám jen, zdali se to bude 
blížit. — Přichází to pořád blíž, — Už je to tady. — Pojď mi ná pomoc! chce mne 
to bít — já na dlouho neodolám — jsem slabý — — Teď jsem ho předce přivedl 
k ustoupení. — Již jen zůstaň, pane! — už jsem ho zahnal. — Kdybych ho byl mohl 
jenom do nohy kousnout. — Mrzí mne, že jsem byl tak slabé zvíře. — — Ten opo= 
vážlivee! — on mne chtěl bít !““ fast 
Kdo při tom na svého psa pozorliv jest, porozumí i ve svém pokoji, ani ho ne- 
vida, této jeho řeči, i bude moci dosti bezpečně udati, jak daleko ještě vzdálen jest 
cizinec, kdy přistupuje k vratům, kdy hůl zdvihá, kdy zase odchází; jak daleko již 
popošel atd. i 
Kromě štěkotu má však pes i jiné rozličné tóny, jimiž vyznačuje vnilřní svůj 
stav. Je-li silněji neb slaběji bit, hrozí-li se mu toliko výpraskem, trpí-li prudkou; 
trvající, aneb mírnější bolest, pro všecky tyto stupně má zvláštní hlas a zvláštní vytí: 
