15 
a malé valouny jsou velmi vzácné. Jeden takový váloun 4, lotu těžký daroval Hum- 
boldt král, sbírce nerostů v Berlíně, a největší známý kus z Ameriky, 4 libru 8 lotů 
těžký, nalézá se, v král, sbírce nerostů v Madridu 
4 Roku 1822 byla platina nalezena na zapadním svahu Uralu, kdežto, dle zkuše- 
ností potud nabytých, v rozsáhlém oboru Se vyskyluje. Zde jsou zrnka obyčejně větší, 
nejsou ploské, nýbrž nepravidelné a rozličnými olisky od kamení, v němž byla pů- 
vodně zarostlá, opatřené, někdy na nich sedí ještě kousek takového kamení; kousky 
vážící několik lotů nejsou příliš vzácné „ největší potud známý kus váží 20. ru- 
ských liber, 
Ostatně malézá se, plalina ješlě na ostrově. Borneo v pohoří Ratas a severně od 
Avy. V Evropě se vyskytuje jenom v nepalrném množství, a sice ve zlatém písku 
Rýna, klerý '/409 díl platiny chová, v hrabství Wiklowském v Irsku, taktéž na několika 
místech v severni Americe, a v zlatonosném písku Kalifornie. Na všech těchto jmeno- 
vaných místech vyskyluje se, plalina v půdě naplavené, o původním ložišti jejím víme 
(potud. velmi málo, neb se zdá, že skála, v níž zarosliá byla, docela jest rozstříštěna 
a rozemlela, tak že z ní jen lenlo lěžký a dosti tyrdý nerost zůstal. © Boussingault 
nalezl plalinu u místa Santa Rosa di Osas v Granadě na couku se zlatem a hnědou 
železnou rudou. Podle kousků kamení, které na Uralu k platině přirostlé bývají, jest 
tamější původní ložiště hadec nebo zelenokamen. Ve Francii byly stopy nalezeny 
v departemenlech Charante a Deux Sevres v hnědé železné rudě, kteráž bezpochyby 
zvětráním prahornin povstala. 
Samorodá platina není čistý, všech jiných prvků prosly. kov, ačkoliv se kovová 
látka svou barvou a leskem, tažností a neobyčejnou váhou (hulnost 17—19) na první 
pohled poznali dá. Po jejím přinešení do Evropy. uplynulo. ještě několik desíti- 
letí, nežli se chemikům podařilo užitečnost její poznali ; neb nerozpustnost její v nej- 
silnějším ohni bránila dřívějšímu, jejímu upotřebení. © Při chemickém rozboru samo- 
rodé plaliny shledalo se, že s ní ještě jiné, větším dílem neznámé kovy sloučeny 
jsou; zponenáhla byli co lakoví samostatní průvodcové odkryli: Palladium, Rhodium, 
Osmium, Iridium, a leprva v nejnovější době. Huthenium, také železo, měď a někdy 
mangan vyskylly se v tomto sloučení. Pro loto množství průvodců, ačkoli v stálých 
poměrech nesloučených, obdržela samorodá plalina od mineraloga Hausmanna název 
Polyzen (polys — mnoho, xenos— hosv, Slarší její název byl zlato bílé (aurum album), 
kterýmž jmenem však laké tellurový nerost (Schrifterz) v Sedmihradsku se naznačuje. 
Pod jmenem bílého zlata uvadí laké Balbin ve svých Miscellancích (Gap, XIV, p. 40.) 
kov prý u Jílového nalezený, nebyl-li to ostatně kyz ulrejchový. 
2. První popis platiny podal, Walson v pojednáních anglické učené společnosti 
(Philosophical Transactions, 1750) a považuje ji za zvláštní polokov. Švédský chemik 
Schelfer ponejprvé len kov chemicky probadal, a poznal, že se v královské lučavce roz- 
pouštěli a S arsenem rozlopiti dá; pro neporušenost jeho v ohni a na vzduchu připočetl 
jej pak právem ku pravým a sice dobrým kovům. Práce Lewisa, Marggrafa, Maeguera 
a Beaumea nepřispěly značně k rozmnožení vědomostí o něm ; kujnost jeho odkryl hrabě 
Sickingen r. 1772, on ponejprvé připravil platinový drát a plech. Bergmann, pokusil 
se r. 1777 ponejprvé s prospěchem o rozložení plaliny od průvodců jejích a vyvrálil 
nedůvodnou domněnku Buflona, že plalina není nie jiného, nežli sloučenina zlata a železa, 
Rozpuštěním Polyxenu v královské lučavce, sražením rozpuštěného kovu salmiakém 
