7 AN o MC 
* 
19 
polézajíce chylře a obratně s větve na větve, při čemž sobé ohnutým zobákem pomá- 
hají. Jejich obličej jest jako u opic na mnoze škaredý, pouhá karikatura, ale jak roz- 
manité peří jejich! Sněhobílí kakadú-ové a blankytové barvy ara=ové a jiní cele červení, 
žlutí, zelení druhové prohanějí se v pestré směsi se strakatými z barev komplementár- 
ních (z zelené a červené, modré a oranžové) aneb pomalu do sebe přecházejících. Ty 
pestré, hbitě mezi sebou proskakující postavy zarážejí oko naše, i raději bychom ty 
pláky viděli v pralese, jemuž ozdobou a oživením jsou, a klerýž zase křiklavou nád- 
heru jejich peří umirňuje, nežli tady v kleci směstnané. Obrafme se již k dravému 
plactvu, Vedlé klece papouškův jest veliká kletka s bělohlavými supy. Tito supové 
činí dojem ošklivosti, skoro jako hyény mezi dravými ssavci, méně svou postavou jako 
spíše svými spůsoby. Krk, mající cosi s hrdlem labutím společného, není napolo nahý, 
jako u příbuzného popelavého supa, jehožto krk špatně ošklubanému husímu se podobá; 
také neschází hrdlu onoho pohyblivost, jíž nejpěknější ohyby na se bráti může. Křídla 
jsou mohúlná, oko veliké, krásné, temnohnědé. Zkrátka, sup bělohlavý bylby dravcem 
velmi ušlechlilým, kdyby si pěknější držení těla a čistotnost navyknouti mohl, ale tomu 
nikdy se nenaučí, pročež vycpaný, směle postavený, očistěný plák ten vždy lépe vy- 
hlíží nežli za živa- Talo zvířata svěšují obyčejně křídla svá malátně, sedí-li na kmenu 
stromovém, což je obzvláště nedbalé činí; častěji líhají na zemi, jak u plactva jindy 
nikdy viděli nebývá, hned s křídly složenými, hned s rozestřenými. Jejich pohybování 
jest neobratné, často přemykují se s nohy na nohu, kývajíce se s protáhlým krkem sem 
i tam. Všecko, co činí, připomíná více na vrány, nežli na dravce, zvláště u přirovnání 
jich s panskými orly, kteří vedle v kleci obývají. Tito mají mnoho podobnosti se lvy, 
tygry a pardaly, jejich postavy jsou sličné, tělo své drží vážně a šlechetně. Sedávají 
nejvíce bez hnutí, toliko hlavu časem pokojně obracujíce, aby bystrýma očima všeho 
postřehli, co mezi diváky se děje. Jako šelmy kočkovilé mají orlové nejvíce drápy 
mocné a strašlivé, kteréž jim hlavní zbraní jsou, supi ale mají slabounké, od noh kro- 
cana neb páva nevalně rozdílné nohy, a toliko tepáním křídlem a ohnulým zobanem 
úlok činí, jako vlci a hyény zuby, jestliže raději, což obyčejně se stává, na zdechliny 
nesedají. Oni krouží v horkých zemích v hejnách okolo mrch a perou se vespolek, 
který dříve ostrým zobákem břicho rozpárati má a dlouhý krk do uhnívajících vnitř- 
mostí pohroužili. Leč navratme se zase k orlům.  Spalřujeme v zahradě několik 
druhův, kteří svou rozmanitou velikostí připomínají řadu tvorů pokolení kočičího. Naši 
velicí evropští druhové: orel skalní (hnědý, Aguila chrysačlos) a mořský (Haliaelos al- 
bicilla); nalézají se ve klecích za supy, pak následují američtí říční orlové a malí orli 
afričtí. V celku od těchto zvířat v menažerii tak málo jest viděti, jako ode lvů a tygrů. 
Sedíť pokojně na svých tyčích, málo kdy některý hlavu obrátí, aby se pronikavým okem 
v okolí ohlédnul. Orly skalní neb hnědé nacházíme tu ve všeliké barevnosti, od světlé 
hnědé barvy mladých do hnědě a bělavě kropenatého peří starších, až do černo hně- 
dého oděvu starých. Postava tohoto ptáka jest krásna. Jest to souměrnost, jemné pro- 
hyby vnějšího obrysu, pro kteréž zvířata nejrozličnější postavy, psa, koně, jelena a lva, 
tak jako i velebné stromy a stavby nejrozmanitějšího slohu nazýváme krásnými. Tato 
(krása, spojená s velikostí a silou, kterýmiž orel za samodržitelného vládaře vříši pově- 
otrní oslaven jest, smělý let, jímžto ke slunci plave, získaly mu jmeno krále ptactva 
ca místo v erbech mocnářů zemských, Tento titul spůsobil, že lídé orlu tak jako lvu 
královské vlastnosti přibásnili, zvláště velikomyslnost k slabším, Zalím ale jest ore 
2 
„ 
