21 
klady mezi kočkovitými, jichž mnohé, ač nevětší než naše obyčejná kočka domácí, ve- 
likýma kulatýma očima, podobou hlavy a celého těla hned druhy pardalí oznamují. 
Taklo zachovává příroda vzdor všem odlikám u velikosti, barvě atd. jisté vzory neb 
typy, kteréž nejsou toliko od přírodopisců, jak mnozí se domnívají, přijaty k vůli sou- 
stavě, nýbrž i nezasvěcenému nápadné býti musí, jestliže se mu udá příležitost, několik 
příbuzných tvorů podle sebe pozorovat. — V klecích vedlejších jsou američlí a naši 
domácí orli mořští. První mají barvu velmi významnou, jsouť čokoládově hnědé s oca- 
sem, krkem i hlavou sněhobilou, druzí jsou z mládí více slejně hnědé, okazujíce teprva 
v starobě svělle barevný ocas, hlavu, krk a voskové barvy zobák. Tilo ptáci činí opět 
taktéž přísně odloučené skupení mezi orly, jako asi tygrové mezi kočkami. Zobák je- 
jich je dosti rovný, až na konci ohnutý, skoro jako u supů. Opeření jejičh nejde až 
k prstům jako u orla královského, kteréž se kalhotami nazývá. Nejvíce ale vyzname- 
návají se spůsobem živobytí. Žijí u moře, velikých jezer a řek, a slídí krom všeliké 
zvěře také po rybách, plovajících blíže povrchu vodního. Často se přihodilo, že se 
v zádech jeselrů a jiných velikých ryb nalezly mocné drápy a na nich visicí zbytky od 
kostry mořského orla, kterýž se byl v síle své kořisti zmýlil a od ryby do hloubky 
vtažen byl a utopen, místo co by ji byl měl vynésti do povětří. 
Menší jiný druh orlí, orel říční, s modrými drápy, bílým břichem a šijí, ostatně černo- 
hnědě barvený, živí se toliko rybami, jež si jako blesk lapnouti umí. Povídá se, že luňák, jenž 
se mu velikostí vyrovnává, často mu kořist pracně dobytou urve, škádleje ho, až kořist 
upustí, aby si drápy k boji uvolnil, načež luňák padající rybu v povětří rychle uchyliv uprchne. 
I říční orel, jehož dlouhé bílé péří na šíji jakousi hřívu tvoří, jakož i krásně ryšavý luňák 
s dlouhým vlaštovičím ocasem nacházejí se v menažerii. S nimi ještě malí, krocanu 
podobní, černí mrchožraví supi brasilští, bílý sup mrchožravý z Egyplu, pestrý sup krá- 
- lovský s nahou, oranžovou hlavou a takovýmtéž hrdlem, a pak na prsou černě a bíle 
pruhovaný Polyborus s krvavě červenou nahou tváří, napolo krahujec, napolo sup, jenž 
v širokých stepích jižní Ameriky v nesčíslných hejnách divoká stáda skotů obletuje 
-a řeznické jatky obléhá, ve kterých se zvířata jenom k vůli kůži a rohům zabíjejí, 
| maso ale zahazuje. Hejna Polyborův sežírají všecko lo maso, jímž by všem chudým 
v Evropě zdraví a silná paže k tvrdé práci se zjednati daly. 
Leč přejděme od malých, jen v množství zhoubných, k velikým osamotnělým drav- 
„cům, kteří se v klecích na konci stavení chovají. Potkáváme se lam se lřemi pamětihodnými 
dravými ptáky; každý je svého druhu jediný a od ostatních tvarův rozdílný, loliž harpyé, 
sýcovo, její hlava jest dvakrát tak veliká jako orlí, tvář široká skoro soví; zadní hlavu zdobí 
chocholka, jejíž peří pták ve zlosti vzpřimuje. Zobák se končí strašlivým hákem, nohy 
jsou skoro s tlouští mužské ruky, prsty, dva lidské prsty široké, ozbrojeny jsou, skuteč- 
nými Ivími drápy. Vidouce tohoto pláka lak samotného na žerdi své klece sedět 
snadno pochopujeme, že ve své vlasti Brasilii, jak se vypravuje, jelenu rychlým  chma- 
tem drápy skrze žebra do srdce a plic zaryje, aneb zobákem lebku rozpoltí. Sám prý 
člověk není před ním bezpečen, a pochází nás hrůza, když spatřujeme, kterak hlídač 
bez bázně k němu do klece vstupuje, pláka chvošlištěm na nejhořejší bidlo vyhání, 
- a nad sebou maje netvora, kterýž každé okamžení drápy nerázné do lýla mu, vraziti 
může, pokojně klec jeho čistí, Tak vládne člověk i bezbranný svou klidnou  srdnalostí 
mad nejstrašnějšími dravci. I ve své vlasti musí se mocný plák kořiti člověku a to 
