24 
Nežli tyto dravce opustíme, pozorujme ještě sovy. Z větších druhů nenacházíme 
v menažerii než výra, ze mnohých menších toliko sovu pálenou. Tito brachové světla 
se šlílící sedávají beze všeho projevování života na svých bidlech, tak že o jejich životu 
tak málo zde zvěděli možná, jako na vycpaných v museu. Tito vyhlížejí ještě živější, 
protože skleněné jejich oči jsou otevřeny, kdežto žijící toliko polozavřenýma očima na 
nás blikají. Sovy, ačkoli ve přírodě, klerouž člověk pozoruje, málo na sebe pozornost 
vábí a též v noci více se slyšeti nežli viděti dávají, spůsobují všemu ptactvu i samým 
velikým dravcům denním největší nenávisť a bázeň co lupiči, protože na lehkých, 
, lichých křídlách v noci na spící přikvačují, je dáví aneb mladé jejích unášejí, když 
sokol v noci slepolou jalý viděti nemůže, kudy a kam. Nenávist, kterouž všickni 
jakkoli boje mocní ptáci, orlové, sokolové, vrány a havrani sovu ve dne pronásledují, 
je příčinou, že ve vraní boudě slávají se obětí člověka, klerýž náklonnosti a nenávistí 
svých spolutvorů k jejich záhubě a svému prospěchu užívati umí, 
Odebeřme se již k běhavým ptákům, pštrosům a kasuarům na dvorech (60, 61). Af 
přikročíme ku mříži kterékoliv zahrádky, všude shledáváme postavy, ve všem pravý 
opak dravcův právě opalřovaných. Tam jsme viděli krátké nohy, ohebné prsty s dlou- 
hými drápy, všecko za tím účelem, aby oběť silným, jistým chmatem zachytily a roz- 
drápaly; zde palříme na dlouhé chůdy, tuhé prsty s tupými nehty, spůsobilé k neustá- 
lému běhání přes kůl a kamení. Máme tu protivný poměr, jako mezi nohou tvrdo- 
kopytnatou koně a hebkou prackou pardalí. Místo lehkého, stěsnaného. těla, na němž 
by po silném krku seděla hlava s pronikavým oduševnělým okem a zahnutým zobanem, vidíme 
kolosální tělo, z něhož dlouhý krk žirafy s blbou, skoro husí hlavou vyniká. Kdežto dravec 
vší úpravou odkázán jest na lehký let, na život ve vysokém, povětrném bytu, a křídla 
létající nad tělo mocnější jsou, vidíme křídla pštrosovitých jenom co znak ptačího po- 
kolení, a při kasuarech sotva jen spozorovatelné, Jsou to tvorové ze lřídy zvířat, 
jimž vůbec povětří odevzdáno jest, uvázaní na zemi co ssavcův společníci. 
Povahu ssavčí nejvíce na jevo dává pštros; jest om jediný pták o dvou prstech 
na nohou, jako přežuvavci mají, s brvami na víčkách oka; střední kost nohy je silná, 
dlouhá, masité lýtko nahé, tak že se jeho chůdy nohám velbloudův podobají.. Měchý- 
řem močním tento pták přede všemi jinými se vyznamenává; kdežto u těchlo tuhé 
i tekuté výměsky do společného vývodu se odlučují, a tudíž trus jejich vždy tekut 
jest, může pštros jako ssavci močit a pevný trus vykálet. Jakmile přistoupíme k ohrádce 
pštrosa, vykračuje si obrovský ten pták zrovna proti nám s hrdlem žádostivě vytáhlým, 
vysoký jako jezdec na koni, páčil jsem ji předce na sedm střevíců ; ale při své veli- 
kosti jest zaroveň nejneškodnější. Pitomá jeho tvář, oči vždy netečné, měkký, tupý 
zobák husí odlišují se velice od fysiognomií dravých pláků, od nichž právě přichá- 
zíme, Jestliže má se ssaveclvem více shodnosti než kterýkoli pták, nestojíť proto na 
vyšším stupni, naopak vidíme na něm ptáka v nevyvinutosti. Vzdor krásných, uhlo- 
černých kosinek připomíná celý jeho kudrnatý oděv, jakož i skoro nahý, toliko sporým 
chmýřím oděný krk a hlava na chudobné opeření písklete. Spůsob, jakýmž se svou 
rodinou nakládá, také na nižší stupeň ptactva jej staví a k plazu jej blíží. Pouze to- 
tiž vseverní Sahaře a v Kafersku vejce svá vysedává, v puslinách mezi obratníkoma ale 
ponechává slunci jejich vyhřívání (což prý také ostatní hěhaví pláci v horkých kraji- 
nách činí). ; 
