50 
asi v délce 4 mil. Žula holí Turčanských u Strečna připojuje se hezprostředně k žule 
Větrné Hole a souhlasí s ní docela, jen na jižním konci vystupují některé jiné horniny 
a spůsobují velkou rozmanitost. Na konci doliny Straňanky zvané mění se totiž žula 
obecná náhle v žulu amifibolovou; slídu zastupuje temnozelený, skoro černý amfibol 
a převládá palrně nad bílým živcem ; křemen se skoro vytralí neb jest velmi řídký ; 
převládá-li amfibol. přistupuje do horniny kyz železný v drobných zrnech a jest v celé 
hmotě roztroušený. Hornina ta, již zdaleka podle černé barvy znatná, obmezuje se na 
malou prostoru na nejvyšším hřbetě doliny Straňanské. 
Břidlice mastková (sericitová) jest mnohem více vyvinula a panuje v dolině Tur- 
ské, Mezihorské, Straňanské a Koňadské ; všude leží na žule a jest sama pokryla čer- 
veným pískovcem. V hmotě své obsahuje přede vším mastek (sericit) nečisltě zelený 
řidčeji červený, k slínnu (Mergel) podobný, jmenovilě u sv.-Janské štoly blíž Nové Vsi 
a Špání doliny. Křemen jest v břidlici v drobných zrnech roztroušen, často vylučuje se 
však v podobě čočkovité v převládajícím sericitu, klerý spůsobuje v hornině sloh bři- 
dličný; toliko v dolině Koňadské jest křemen v břidlici více vyvinut a sericit objevuje 
se pak v zrnech; hornina má místy povahu celistvou. 
V horách těchto jenom žula v sobě zavírá rudy, jak se zdá ale v nepatrném 
množství. V dolině Doractvu, jedné z pobočných dolin velkého údolí Višňovského, jsou 
opuštěné doly, kdežto v bezbarvém křemenu se objevuje roztroušený kyz měděný, 
zvělráním často proměněný v malachit, jímž též křemen zeleně bývá zbarven. 
Fatry tahnou se zárovně s Větrnými Holemi a dělí Liptov od Turčanské“ stolice. 
Hory ly skládají se sice hlavně z vápence liasového, v samém slředu vystupuje však 
co nejvyšší štít na Velké Fatře (5628) žula na den. Hornina jest zde jako na Větr- 
ných Holech žula zrnitá. 
Dále k jihu mezi Váhem a Nilrou vystupují z novějších usazenin, zvláště jurských, 
ještě jiné prahorní ostrovy, tvoříce temena Nětranských hor; taktéž vystupuje prahorní 
ostrov na samém počálku malých Karpat, u Prešpurku a Pesinku, skládaje se ze žuly 
a břidlic, laktéz vyskylují se prahory mezi Marmaroší a Bukovinou, severních hranic Se- 
dmilradska, mezi Uhry a Sedmihrady, a konečně na jižní hranici Sedmihradska; obme- 
zíme se však zde jen na popis prahor ve vlastních slovenských Karpatech, poněvadž 
o ostatních podrobnějších zpráv nemáme. 
Nižsí Tatry láhnou se jižně za Vysokými Tatrami v zárovném s nimi směru od 
východu k západu. Na západní straně jejich plyne Hermanec a Řevuče, na severu 
Váh, na jihu Hron, na východě Gelnice a Hernad, Uprostřed těchto hor nalézá se 
u Čertové Svadby přirozená hranice mezi žulou a břidličnými skalami. Z hlavního pá- 
sma žulového odbíhá východní část, složená hlavně z břidlic prahorních. 
Délka Nižších Tater mezi Královou Holí a Prašivou obnáší asi 8 mil. Pásmo je- 
jich dosahuje skoro 6000“ výšky; z dálky viděné, jako u př. s Tater, s holí Liptovských, 
má podobu dlouhého mohútneho hřbelu, s malými nepatrnými kupami. Část západní 
skládá se skoro jen z dvou hornin; na severním boku vystupuje žula, na jižním rula, 
a to v pásmu více nežli míli širokém. 
Žula podobá se docela žule tatranské, toliko živec a křemen objevují se ve 
větších zrnech nežli slída. V zlatých dolech u Magurky objevuje se výminkou ve vělších 
zrnech zelenavý a červený živec. Mimo zelený epidot v tenkých žilkách neobsahuje 
také žula jiných přimíšených nerostů. Hlavní štíty tohoto pásma, Djumbier (6444) nad 
