76 
čili 28000 liber plynné kyseliny, kteráž bezpochyby všechna rozkladem vápna povstává. 
Poněvadž ve vápenci na 100 dílů přichází 44% kyseliny uhličité a 56% vápna, musí 
k vyvození podotknutého množství kyseliny uhličité denně 64000 liber vápence se roz- 
ložili. S ohledem na mohúlnost skal jest tento účinek sice nepatrný, ale během času 
může se předce státi patrným, jelikož půda tím úbylem neustále smršťovati se musí. 
Výmolem povstávají ve vápenném kamenu dutiny a prázdné prostory, základy skal pořád 
se podrývají, až celé horstvo svým vlastním tlakem se sníží a sesedne. Ještě větší 
musí býti úbyt vrstev složených z hnědého nebo kamenného uhlí, nebo proniknutých 
Zivičnou (bituminosní) látkou. Také v těchto vrstvách vytvořuje se neustále kyselina 
uhličitá a jiné ještě plyny, vrstvy musí se smršťovati a dle objemu zponenáhla jich ubývati. 
Kde se tím spůsobem celé vrstvy z horstva vylrácejí, povslávají nepravidelné dutiny, 
poněvadž voda dle směru vrstev a dle jiných poměrů v zemi nestejně rozdělena jest. 
Zde jest pak nenáhlé snížení celých krajin nebo místní propadnutí nevyhnutelným 
následkem podzemského vymílání. 
Úkazy takové jeví se zvláště také v krajinách, obsahujících vrstvy solinosné a sá- 
drove. Voda z takových vrstev se prýštící jest nasycena solí, svrchní kamenné vrstvy 
vodou podemlelé se snižují a míslně propadávají, jak to u p. okolo Lůneburku 
v severních Němcích mnohonásobně se pozoruje. V 140. století povstalo tím spůsobem 
u Salzwedlu v severních Němcích jezero, mající půl druhé míle v objemu, Tímtéž spů- 
sobem povstala, jak se zdá, také ohromná propast, v níž leží Mrtvé moře; na obou 
stranách strmých stěn kolem toho moře vystupují posud mohútné vrstvy kamenné soli 
až na den. Podzemním vymíláním solinosných, sádrových a vápenných vrstev povstaly 
bezpochyby také mnohá jezera alpská, ležicí hluboko mezi nebetyčnými skalami, pod 
jejichž patou podnes mimo samoděčné vyluhování pramenitou vodou každoročně miliony 
centů kuchyňské soli napušlěnou vodou se dobývají. 
Pochopíme nyní snadno, jak takovým vyluhováním, při čemž vylažená hmota čá- 
slečně jinou se nahražuje, jako vápno křemenem, v nejhlubších vrstvách zponenáhla 
tak znamenité změny státi se mohly. Místo vrstev jílovitých spatřujeme tam břidlice, 
místo pískovců křemenec, místo lehounkých dirkovatých vápenců novějších útvarů pevné 
a tvrdé vrstvy vápenné, nebo v dolomit (uhličitan magnesio-vápenatý) změněné mramory 
Sesutí celých hor, z nakloněných vrstev složených, nelze též jinou nežli touto příčinou 
vysvětliti.  Nestejná povaha skalních vrstev spůsobuje totiž, že často zpodnější vrstvy 
se vymílají, svrchní ale neporušené zůstávají. Jsou-li pak tyto vrstvy silně nakloněny 
a skála v údolí u své paty též podemleta, sjede konečně celá skalní spousta po hladké 
podlaze dolů, naplňujíc celé údolí neštěstím a hrůzou. Zvláště Alpy, v nichž vápenné, 
kolmo zdvižené vrstvy s měkčími jíly a sádrovci se střídají, jsou jeviště těchto záhu- 
bných výjevů, které se každým rokem za vlhkého počasí opakují, čas od času ale s hrů- 
zyplnou mocí vystupují. Opominouce popisy těchto události, připomeneme jen na čá- 
stečné sesutí Dobrače v Korntanech dne 25. ledna 1359, jehož pata řekou Cilou pod- 
mílána byla, tak že množství kamení do řeky se svalovalo a ji zaráželo, až konečně na 
jmenovaný den do půl noci velká část hory se sesula a 17 vesnic, 9 kostelů a 3 hrady 
pohřbila. Podnes je celé řečiště Cily balvany tenkráte dolů svalenými zanešeno. 
Zasahuje-li podmílání pod vrstvy daleko rozsáhlé, jest pošinutí jejich po naklo- 
něné ploše provázeno všemi strašlivými úkazy zemětřesení. Sem počílali lze jmenovitě 
zemětřesení, které r. 1855 nešťastné údolí Vispské ve švýcarském Wallisu spustošilo 
