80 
s trachyly a čediči, tak že vlastně jenom odrůdou těchto hornin slouti muže; dle toho 
rozeznává se n. p. láva trachylová, znělcová, obsidianová, pemzová a čedičová. Množ= 
ství nerostů, jmenovitě zeolithy, vápenec, snad i granáty a magnetová ruda povstávají 
teprv po vychladnutí lávy nejvíce mokrou cestou, a vyplňují dutiny a bubliny její zrovna 
jako v čediči, trachytu a podobných horninách. 
Od kuželitých hor čedičových rozeznávají se vlastní sopky jen olevřeným jícnem 
na lemeně, kamením a podobou souhlasí s nimi obyčejně docela. 
Sopka vlastní (Vulkan) jest obyčejně kuželitá hora, opatřena na svém temeně 
jícnem, jenž s vnitřkem země ve spojení se nachází a rozličným plynným, tekutým a 
pevným, zvláště ale horkem rozpuštěným hmotám co ústí slouží nebo před lety sloužil. 
Sopky, na nichž dosaváde sopečné úkazy se pozorují, jmenují se živé; takové pak, 
které za lidské paměti nikdy nesoplily, vyhaslé. Rozdíl mezi živými a vyhaslými sop- 
kami jest vlastně nejistý a má ledy malou cenu, poněvadž historická podání jenom nej- 
menší část poslední geologické doby obsahují, a i živé sopky, čas od času na dlouho 
vyhasnou a pak k slarým vyhaslým sopkám docela se podobají. 
Sopka Epomeo na ostrově Ischia blíž Neapole vyhazovala posledně r. 1302, a zdá 
se, že před tím 17 století odpočívala. Vesuv soptil dle historických zpráv ponejprvé 
r. 79 po Kr., před tím byl docela pokojný, tak že jej Plinius ani mezi sopkami neuvádí; 
veliký, mělký úval, divokými révami zarostlý, v němž za času války s otroky Spartakus 
s 10000 muži láborem ležel, naznačoval místo bývalého sopečného jícnu, kdežto 
zevnitřní úboče hory úrodnými polmi pokryty byly a u její paty květoucí města Her- 
kulanum a Pompeji se rozkládala. Však r. 79 po Kr. otevřel se jícen náhle, a v úvalu 
povstala sopečná homole, z níž se láva a sopečný popel v takovém množství vyhazovaly, 
že obě města zasypána a celé okolí daleko spustošeno bylo. Od té doby opakovalo se 
soplění čas od času až do 14 století, kdež Vesuv zase vyhasnut býti se zdál. Jícen 
jeho zarostl opět travou a roštím, duby a kaštany pokrývaly jeho okolí a jen několik 
kalužin horké vody upomínalo na bývalý stav hory; až zase náhle v prosinci r. 1631 
slará činnost ve zvýšené míře se zbudila a sedm lávových proudů najednou z jícnu 
z nova otevřeného se vyvalilo. Od té doby soplí Vesuv neuslále ve větších a menších 
přestávkách až do dnů nynějších, 
Podoba sopek, ač proměnlivá, jest stejně kuželovitá; je-li jícen malý, má sopka 
podobu špičatého kužele, je-li velký, podobá se k otupenému kuželi. Menší sopky 
skládají se jen z nahromaděných strusek sopečného štěrku a popele. Větší sopky ob- 
sahují ale mimo lo okrouhlý val okolních vyzdvižených hornin a mají nezřídka ohromný 
jícen, v jehož středu menší nasypané homole se vyzdvihují. Buch rozeznává tyto sopky 
a jícny „od předešlých co sopky a jícny pozdvižené (Erhebungskrater). Výška sopek 
jest velmi rozličná, ba i u jedné a též sopky proměnlivá. Jedna z nejmenších živých 
sopek jest Koosime mezi japanskými ostrovy Nifon a Jeso, 696“ nad mořem vysoká; 
Stromboli má výšku 2775, Vesuv 3600“, Aelna 40,200“, Pik na Teneriffé 11,400, Co- 
topaxi u Ouita v jižní Americe 17,900“, stojí ale na vysočině Ouitské 9000“ vy- 
soké. S ohledem na bezprostřední vyvýšenost nad hladinou, mořskou jest nejvyšší ze 
všech Klučevskaja sopka v Kamčatce, která bezprostředně od moře 14,790“ se vyzdvi- 
huje, a v tom ohledu i obě absolutně nejvyšší sopky, t. Gualalieri v Bolivii (20,600 a 
Aconcaguar Chili (21,770) převyšuje. 
i dž 
