87 
zpytcům !ak nesnadno mnohdykráte bývá, poněvadž s jedné strany s druhy jistého rodu 
souhlasíce předce zase od nich značně se liší, právě tylo a podobné tvary jsou oněmi 
význačnými přechodníky, kteří nám zvláštnosti v jednotlivých skupinách co stálou po- 
vahu a rázovitost vystupující zobrazují. Tak jedna skupina poukazuje na druhou, ale 
tento zákon nění totožný se zákonem individualné rozmanitosli, vyskytující se při je- 
dnotlivých bytostech“ jednoho a téhož druhu. Není-li ledy ústrojí, nejsou-li zevnitřní 
formy jednotlivých býtostí nic náhodného, nýbrž mají-li ve formách příbuzných skupin 
své ředidlo, takořka svou vzájemnou svaznici, pak všechny bytosti se svými formami 
činí celek, velikolepý obraz mosaikový. Důsledek pak toho všeho jest, že onem princip, 
jenž jednotlivé kusy co částky onen mosaikový obraz docelující byl stvořil, nevyhnutelné: obraz 
celistvý jakožto vzor a ideu před sebou máti, o něm věděti musel. Zdali však hmota, která 
dle domnění materialistův v jednotlivé bytosti se sbalila, věděla a ví o celku ? 
Dále pozorujeme, že jako v ohledu systematickém, rovně tak i v ohledu na 
život jednotlivých tvorův dotčená souvislost bez výminky platí. Hle! nad oním rybní- 
kem vznáší se skopa (vodní orel) ve výši 30—40 stop. Zočivši větší rybu stanula a 
nehýbajíc se s mísla po několik minut křídloma třepetá, najednou pak střelhbitě vrhá 
se na kořist, rozražené vlny nade dravcem i kořistí jeho opěl se shluknou — a teprvé 
za několik sekund vymrští se skopa na svých obratných a silných perutích nad hla- 
dinu vodní. V čistých kapkách stéká voda s maslnatého peří, nikterak ho nesmáčejíc. 
Tímto peřím liší se skopa ode všech ostatních orlův, ono jest totiž jako u sokolův 
krátké; tuhé a těsně přiléhající, křídla její, pravý to opak orlích křídel, jsou dlouhá, 
úzká, pazoury má šupinaté, meziprstí podobá se pilníku ostrými rohovitými bodci po- 
sázenému, zadní prst nestojí v rovné čáře s předními, nýbrž silně na bok se kloní — 
samé to zvláštnosti, kterými od svého loupeživého příbuzenstva se rozeznává, výhradně 
k rybolovu jsouc odkázána. Z toho jde, že hmota, tak a nejinak skopu tvoříc, vlast- 
mosti a obyčej rybí znala a spůsobu, jaký k rybolovu nejlépe se hodí, veskrz pově- 
„doma býti musela. Vizme dále, kterak skopa při lovení sobě počíná! Nad hladinou 
vodní dále se vznášejíc uzří hejno kačen. © Ubohá káčata! kterak se druhdy plašivají* 
úskostlivě ponořují a v rokylí skrývají, sotva spatřivše nebezpečného dravce, jako na 
př. jestřába, an co zhoubce rychlostí blesku mezi ně vraziti se chystá ! klerak teprvé 
nyní se poděsí, jsouce límto o mnoho, silnějším škůdcem překvapena! Avšaí je-li 
možná ? káčala šplounají pokojně dále, ani nejmenšího znamení očekávané hrůzy na 
jevo nedávajíce. Ani sobě orla nevšímají, aspoň v něm svého škůdce nevidí ; jakoby 
přes ně pouhý racek letěl, dále hledají špulce a mřínky — nech mohútný a obratný 
orel na svůj spůsob o pokrm se stará! Opět tedy zavíráme, že hmola, když kačeny 
- Wwořila; výborně znáti musela život a mravy vodního orla, ona musela věděli, že skopa 
výhradně rybami se živí, aniž kdy teplokrevného zvířete, ku př. kačeny napadá. Po- 
kračujme dále! kačeny stojí s vodními plži a šneky v nejužší životné spojitosti nejen 
proto, že se jimi živí, nýbrž přede vším proto, že hlísty svůj život v těle plžův počí= 
nají a v plácích je požírajících posledního stupně životného vývoje dosahují. V jálrách 
plžův, jmenovitě bahenných, hemží se na sta, na lisíce  malounkých, čiperně se pohy- 
bujících červíkův. Tito červíci, cerkarie, larvy, v pupy se zavinujíce vypocují sliznatou, 
znenáhla hustnoucí a tvrdnoucí látku, v kteréž okoravše tiše spočívají, a léprvé když 
od ptákův byli pohlcení, dozrávají. Tato neustálá proměna, příbytku jest hlístám tak ne- 
vyhnutelně potřebna, že kdyby tolo stěhování: se z jednoho. těla zvířecího do druhého 
