jKÉ 
95 
kruhovité dráhy planet, kdežto již Kepler byl dokázal jejich ellipličnost. V tom zále- 
žela obtíž tohoto problematu, klerou přemoci usouzeno bylo teprva Newtonovi. 
Newton ve zmíněném svém arcidíle vyslovil co základní zákony lyto tři: 
a) Těleso odpočívající seirvává v slavu nehybnosti, a těleso pohybující se ve stavu pří- 
močárného a jednostejného pohybu tak dlouho, dokud nějaká síla pohybující stav jeho 
nezmění. 4) Síla pohybující měří se. součinem hmoty pohnutého tělesa a jeho rychlo- 
sti, a to dle pravidla, že velikost přítažlivosti jednoho tělesa má se k též velikosti pří 
jiném tělese v přímém poměru jejich himot-a v. obráceném poměru číverců jejich vzdá= 
lenosti. c) Když nějaká tělesná hmola působí pohyb v jiné, jest působení tolo oba- 
polné : čin a proličin jsou jednostejné, ale opačné. Z lěchlo jednoduchých zákonů 
odvozoval pak Newton zákony, dle klerých se. řídí pohybování těles v případech slo- 
žitých a spletených, Tím spůsobem shledal, že moc přílažlivá, vycházející z jistého bodu 
a působící v obráceném poměru člverců vzdálenosti, těleso, které vlivu Jejímu jest podro- 
beno, nulí opisovati ellipst anebo vůbec kuželosečněci, v jejímělo jednom středu nalézá se bod 
přítažlivý. Pohyby takovou. silou spůsobené podobají se zcela pohybům planet, jak 
v ohledu rychlosti na každém místě své dráhy, tak i v ohledu podoby této dráhy, 
Poněvadž pak stejné účinky předpokládají stejné příčiny, a poněvadž netřeba přijímali 
více příčin, nežli potřebí k vysvětlení úkazů : odhaleno bylo tímlo zákonem tajemství 
soustavy všesvětové, za jejíž hlavní pohyblivou sílu přijata jest tiže co účinek přiluž= 
livé moci, klerá vlastní jest veškeré hmotě. Touto theorií o líži čili gravilací vysvě- 
Ulují se nejspletenější astronomická problemata spůsobem snadným; jmenovilě pak vedla 
theorie tato k velmi důmyslnému určení hmotnosti nebeských těles. 
Newton, přišed k výsledku tomulo, umínil si skoumati, zdali běh měsíce shoduje 
se s objeveným od něho zákonem. I dal se do vypočílávání na základě tehdejších mě- 
ření země, ale toto nesrovnávalo se o celou šeslinu přílažlivé moci země, kterou by 
talo dle zákonů od něho objevených měla působili. na měsíc. Tak zůstávala celá tu 
věc po více roků na vahách, až do nového změření jednoho stupně poledníka, vykonaného 
od Francouze Picarda, O výsledcích tím docílených jednáno bylo r. 1682 v jednom sezení 
královské společnosti, a Newlon ihned na novém tomto základě opakoval své vypočítá- 
vání běhu měsíce, Tenkráte shodoval se výsledek počtu na vlas s vystaveným od něho 
zákonem, že ubývá přítažlivosti dle čtverců vzdálenosti. Tato shoda, která podala 
neomylný důkaz, že odkryl zákon, jímž řídí se vesmír, přivedla Newtona do takového 
rozčilení, že nebyl aní sebe mocen a zkoušku počtu svého svěřili musel jednomu 
ze svých přátel, : 
Hlavní výsledky své theorie předložil Newton r. 1683 královské společnosti, 
od kteréž když byly schváleny, přikročil k tisku slavného svého díla. 
Mezi tím, co se toto v tisku nacházelo, vtažen byl Newton bezděčně do jiného 
oboru činnosti. Král Jakub II, v přenáhleném nevčasném horlem pro církev katolickou 
nařídil byl universitě Cambridgeské, aby Benediktinu paterovi Františkovi udělila hodnost 
mistra svobodných umění bez požadování na něm přísahy suprematní *). Tomu odpi- 
*) Suprematní přísahu, zavedenou od Jindéicha VIII, která obsahovala zavrhování pa- 
pežské moci nad světskými knížaty, musel onoho času skládati každý, kdokoli chtěl 
v Angličanech dosábnouti nějakého úřadu neb jiné veřejné hodnosti. Přísaha tato 
byla teprv r. 1792 od parlamentu zrušena, 
