jí Ce 
97 
desátém roce nebyl ještě od národu svého obdržel nižádné známky uznalosti, živ jsa 
uzavřen ve zdi kolleje, v kleréž byl nastoupil svou dráhu vědeckou. Nemaje svě- 
cení kněžského nemohl obdržeti žádné prebendy, i byl obmezen na skrovný plat pro- 
fessora universitního, který mu ukládal němilou spořivost, jíž obmezovati se musel 
v učených potřebách svých: v knihách, nástrojích a j„ Naproti tomu viděl mnohé své 
někdjší spolužáky docházeti čestných a výnosných ouřadů, kdežto on sám, jakkoli pro- 
slaven v učeném svělě , nepřicházel s místa aniž, měl jaké lepší naděje v budoucnost. 
Častokráte stěžoval si důvěrným přátelům na takovou sklíčenost svou, která konečně, 
když ho již všecka lepší čáka počala opouštěli, obestřela mysl jeho tichým žalem. 
Při takových jeho okolnostech nebude nám divno, spatříme-li jej žádali královskou 
společnost, aby mu odpuštěn byl neveliký peněžitý příspěvek (Šilink týhodně), jejž 
každý její člen měl skládali. Po více let ucházel se o zvýšení svého platu, ale beze 
všeho prospěchu. Musel dříve do státní služby vstoupiti chovanec university Cam- 
bridgeské, Karel Montague, který při vší rozdílnosti v stáří vroucím přátelstvím byl 
k Newtonovi přilnul, aby jej vylrhl z nepochopitelné této zapomenutosti. Karel Mon- 
tague, později lord Halifax, stal se kancléřem státního pokladu, i spůsobil, že r. 1695 
Newtonovi svěřen jest úřad dohližilele nad mincí (warden of the mint) s plalém pěti 
neb šesti se! liber šterlinků. O čtyry léta později postoupil Newton téhož muže podporou za 
ředitele mince (master of the mint) s plalem 1200 liber. Nyní opustil svou professuru, 
která po něm ale teprva r. 1703 byla opět řádně obsazena. Jest však dosavad po- 
chybno, zdali Monlague ujal se Newtona z čistého přátelství k němu a zuznalosti veli- 
kých jeho zásluh, anebo z jiné, méně šlechelné pohnúlky. Měl totiž Newton sličnou 
mladou neteř, Kateřinu Bartonevou, která v takové míře uměla sobě získati náklonnost 
Montagueovu , že po smrli manželky své všecku přízeň jí věnoval a ve své poslední 
vůli (Montague zemřel co lord Halifax r. 1715) velikou část svého znamenilého jmění 
jí odkázal. Tato neť jeho vedla Newtonovi od r. 1707 až do jeho smrti domácí jeho 
hospodářství, a když po smrti Monlagueově provdala se za jistého Conduita, přistěho- 
val se i tento do jeho domu. 
Roku 1699. Pařížská akademie věd, obdrževší novými stanovami právo ku přijetí 
také skrovného počtu oudů cizích, jmenovala Newtona jedním z prvních těchto členů. 
Roku 1701 podruhé volen jest Newton od university Cambridceské do parlamentu, 
v němž seděl až do r. 1705, chovaje se opět zcela trpně. © Jak úmyslně, znaje svou 
úzkostlivost, vyhýbal se veřejnému mluvení, o lom nejlepší důkaz podá následující 
událost, Newton byl vybídnut, aby před parlamenlární komisí k tomu zřízenou vyslo- 
vil své minění o navrženém zákonu, jenž se týkal ustanovování zeměpisných délek na 
moři, Newton podal své zdání písemně, proti čemuž někteří údové komise námítky 
činili. Newton ani slova na lo neodpovídal, načež Whiston, který za ním seděl, vy- 
vstal a pravil: „Pan Newton nezamýšlí vyslovili své mínění, mohu vás však, pánové, 
ubezpečiti, že hlasuje pro zákon.“ Nyní teprva přetrhl Newton své mlčení, potvrdil slova 
Whistonova a zákon byl přijat. 
Roku 1703 vyvolila královská společnost Newtona za svého přednostu, kterýmž 
zůstal až do své smrli každoročním obnovením též volby. 
Roku 1704 vydal Newlon svou optiku jazykem anglickým pod názvem: „Opticks 
oř Treatise on the Reflexions, Refractions, Inflexions and Colours of Light“ K dílu 
tomu přivěšeny byly dvě pojednání latinská: 4) „Tractatus de guadratura curvarum.““ 
Živa. 1858. T 
