115 
Divocí neb stepní koňové na jižní Rusi nejsou ale zvířata naprosto divoká, neskrocená, 
pána neznající, kteráž by jako zvěř lovena a co kořisť odváděna býti musila. Takováto 
stáda na nesmírných prostranstvích Kirgizův a v okolí jezera Aralského sice obývají, ale 
v stepech ruských mají všecka stáda sve vlastníky, veliké statkáře, kteří z nedostatku sil 
k vzdělávání země půdy své lépe užiti nemohou, nežli když největší část jeji nesčíslným 
stádům skotu, ovčího bravu a koňům za pastvu vykáží. Tím spůsobem berou užitek 
i z méně plodných krajin, anoť tučná stepní tráva, výborná píce, bezpožitečně neuvadá. 
Zamýšlíli statkář stádo koní si založiti, skoupí obyčejně jen málo kobyl a k nim 
pár hřebcův, kteréž se pro plemeno do stepi vyženou, © Hříbata ostávají při matkách, 
dokud se stádo poznenáhla tak dalece nerozmnoží, že by majetnost statkáře větší počet 
vyživovati nemohla. Velikost stáda závisí tedy na pastvinách, a nezřídka záleží takovýto 
labun toliko ze sta, někdy ale až z osmi set i tisíce koňů. Některý zámožnější statkář 
mívá také větší počet, kterýž i deset tisíc kusův obnáší; tak veliká stáda ale rozdělují 
se na několik oddílů, jimžto zvláštní místa k pastvě jsou vykázána. Až teprva když stá- 
da dosti vzrostou, počíná z nich majetník těžiti a po málu prodávati, každým rokem více 
a více; do té doby ale se zvířata k ničemu nepotřebují, žijí a umírají na týchž pastvi- 
štích, na kterých se narodila. Tím ale právě dosahují té plné vyspělosti a statečnosti 
sil, které v neuskrovněné míře na potomstvo přenášejí. 
Dokud ušlechtilé to plémě v stepi se nacházi, bývá svěřeno péči zvlaštního pa- 
stuchy, jenž se tabunščikem nazývá. "Tabunščik ten musí býti hotov, neskonalé svízele 
podnikati a objevovati vytrvalost podivu hodnou. Ovčák a pastucha hovězího dobytka, 
kteříž stravu. svou v káře, za špižírnu i spací komoru sloužící, s sebou vozí, jsou v po- 
rovnání s ním praví Sybarité. — Tabunščiku nedovoluje divokost jeho svěřencův, jejich 
rychlost a hbitost, spěch, jímžto svá stáda od místa na místo, z pastvy na pastvu, z trhu 
na trh hnáti musí, ani pomyslitina káru — toto první hlavní pohodlí kočujícího syna pří- 
rody. Dnem i nocí vsedle zavěšen stihá po cestách a stezkách, suchem i blátem větroplaché 
skoky neskrocených svých chovanců. On pojídá na koni, na koni odpočívá, na koni spává, 
jestliže mu trampoty jeho na chvíli pospati aneb vlastně polobdě zdřímnouti dopouštějí. 
Když každý jiný člověk po namáháních dne v spánku si hoví, tu teprva počíná 
tabunščiku nejlopotnější práce, ponůcka. Na šírých, pustých, nelidných pastvinách musí 
bez ustání objížděti stádo své ; neboť v noční době hrozi jemu nejvíce nebezpečenství od 
bouře a nepohody, od lidí a dravých zvířat. V dešti a sněhu trpívá pastucha více nežli koně, kte- 
říž se aspoň stranou odvrátiti mohou, kdežto on ostražitě kolem hleděti, bouři tváří vzdoro- 
vati, zastrašené koně sháněti, opozdilé pobádati, zabloudilé vyhledávati, neposlušné poko- 
řovati přinucen jest. Kdyby těchto povinností na chvíli jen zanedbal, uvedl by se v ne- 
bezpečenství, že by se mu stádo v stepi rozbíhalo a zhusta nejpěknější hříbata vlkům 
do chřtánu padla, aneb horším protivníkům za kořist se dostala. „Aby pak koně své do- 
bře ovládati i zlobě živlů odolávati mohli, jeť oblek a zbraň těchto lidí docela obzvláštní. 
Tabunščik nosí kamizolu a zpodky z kůže hovězí aneb koňské, srstí do vnitřka obrá- 
cené ; na hlavu vtiská vysokou, homolitou čepici z černé nebo hnědé beraniny; opásán 
je řemenem, ná němžto všelijaké věci zavěšeny, peníze, kousky kovu, perly z jantaru 
a rozličné jiné památky z jeho potulek, a protože obyčejně také lékaří, to jest, proto že 
ví as půl tuctu více méně vyzkoušených prostředkův pro choroby všeho druhu u. lidí 
a dobytka, tedy i tyto nástroje vedlejšího svého úřadu za tímto pasem schovává, Přes 
celý oděv oblíká pastucha svrchní šat s ohromnou kápí, mající otvory pro oči, noz- 
dry a ústa, kterouž při špatném počasí přes hlavu a tvář si stáhne. Za pěkných dnů 
nechává kápi naznak ohnutou, ježto mu pak za schráň potravy slouží. 
v K tomu všemu nosí s sebou pytel na chléb, láhvi s kořalkou a velikou láhev 
s vodou, neboť v stepi na šírých krajích často i této nejhlavnější n životu se 
